Põitse
Arvatakse, et Põitse ja
Külasema ümbrus on sobinud elupaigaks juba kiviaja asukatele.
Nimelt kolmest Muhust leitud nn. venekirveste kultuuri kivikirvest
pärineb üks Külasemast ja teine Põitsest. Peale
selle on siit kandist leitud tulekivilaaste ja kvartsikilde, mis samuti
arvatakse kiviaegsele asustusele viitavat. Muidugi ei ole selle juures
kuigi selge, mis ajast eluasemed just siin ürgse rannavalli all on
olnud, kus me rootsiaja kaardil (EAA.308.2.57) tervelt kuute talu
kobaras koos ja neist pool kilomeetrit ida pool veel kahte "punast
katust" näeme, kuid need peavad kõik selleaegsed (kaart on
dateeritud 1698. aastaga) Põitse talud olema. Mis
küla nime puudutab, siis vanimaks kirjalikuks allikaks on meil
jällegi (nagu Muhu puhul üldse) 1569./71. aastate Maasilinna
maaraamatud, kus Paenase vakuse peremehed Poideste Mart ja Poideste
Dirich ilmselt Põitse mehi märgivad, aga kaardile on
rootslased kirjutanud Paidast Kylla. Selle
juures
jääb põnev lingvistiline küsimus, kas
õ-häälik juba muistsete (viikingiaegsete) muhulaste
kõnepruugis esines? Et vana Otto Masing selle tarbeks
kirjatähe alles 19. sajandil välja mõtles, kohtame
praktiliselt 20. sajandini selle nime üsna erinevaid
kirjapanekuid: nimetatud Poidaste
ja Poiteste taaniajal ning Peudaste,
Peidast ja Paidast rootsiajal. 18. sajandi
adrarevisjonid kasutavad De
la Gardie aktis olnud nime Peidast
ja ei ole imeks pandav, et Endel
Priidel oma “Koguva ajaloos” on
“sõgedate” Põitsest võetud naisi
hoopis Pädastest pärinevateks pidanud!
![Rootsiaeg](Põitse_1700.jpg)
Paneme tähele, et külatuumikus on kaardile kuus maja
joonistatud, aga eksplikatsioonitabelis märgitakse vaid viite
peremeest ja kahte põhjapoolset punast katust peaks ehk
mõlemat tabelinumbri 1 (Paidaste
Kerstik) juurde kuuluvaiks lugema?! Sellega seoses on
andmebaasi mõneti fiktiivne Vana-Kästiki koht
lülitatud – selles kandis eksisteeris talu veel
18. ja 19. sajandivahetusel, kuid hiljem see hääbus ja
Kästiki talu hiljem hoopis üks küla lõunapoolsem
oli. Küla keskel (numbritega 2 ja 3) olevad talud kannavad
kaarditabelis Tydo nime (Jürgen ja
Hans), kuid katku järel seda nime enam ei esine.
Teeäärsed numbrid 4 ja 5 on tabelis Ügle
nimega ja kaks Vggel-nimelist üksjalga olid Paenase
vakuses kirjas juba 1570.a maaraamatus. See nimi püsis
Põitses Uielu paralleelnimena veel 20. sajandil
Kaardiga seoses peaks selgitama, et 308. fondi
57. säilik (nimistu 2 järgi) üsna laialdast ala
Paenaselt Päraseni kujutab, kuhu peale nimetatute ja siin toodu
veel Külasema, Tupenurme, Kallaste, Raugi ja Vahtrastr külad
jäävad. Kaardi registreerimisel MapInfos on n.ö
reeperiteks valitud Paenase ja Pärase külatuumikute
hinnangulised keskpunktid, Tupenurme Neo talu, Anduvälja
tänava algus Kallastel ning kolme tee rist Vahtraste küla
kirdepoolses otsas. Kõige vähem ootuspärane on tulemus
ehk just Põitse osas, kus hilisemate elupaikade
punkt-koordinaadid (eraldi kihina kaardile kantud mustad viisnurgad)
nagu süstemaatiliselt kuni sadakond meetrit rootsiaegseist
taludest ida poole jäävad. Pildi paremas ülemises nurgas
olev talu peaks selleaegset Tupenurme Neo talu kujutama, kuid tema
tänased punkti-koordinaadid jääksid sellest sadakond
meetrit Tupenurme poole ja rootsiaegsest talust vaid 30 meetri
kaugusele jääv viisnurk märgib hilisemat Neo-Kopli
vabadikukohta.
Paika tundvate inimeste tähelepanu peaksid köitma
selleaegsest külast peaaegu pool kilomeetri Tupenurme poole
jäävad kaks talu, mis selleaegset kahte Ännikat
kujutavad. Eksplikatsiooni-tabelisse on nende numbrid (3 ja 4) sattunud
üsna eksitavalt ühte gruppi kahe siit vähemalt 2,5
km kaugele jäävate Korista taludega –
seda enam, et kaardil kujutatud nelja Korista talu juures numbrid
hoopis puuduvad!
Kuna talude asukohad 18. ja 19. sajandil on oluliselt muutunud,
siis loobume Põitse talude järjepidevust kajastava eraldi
tabeli koostamisest nagu seda mitmete külade puhul on
üritatud ja juhime olulisematele seikadele tähelepanu
taludest ükshaaval rääkides.
Põhjasõja-aegse katku kaotused Põitses
paistavad Muhu keskmisel tasemel olnud. 1713.a
inkvisitsiooni-protokoll ei märgi küll
külasid, kuid
kaks Põitse peremeest – Tido
Jack (nr.107) ja Kerstiko
Mart (nr.108) on selle lisana toodud Tamse mõisa
vakuraamatus Põitse meestena ära tuntavad ja
ilmselt oli ka
1731.a adramaa-revisjonis oma
Põitse hajatalus
koormisi kandnud Hennika Mart
tegelikult katku üle elanud mees, kuigi teda ehk 1713.a veel
koormistega ei kimbutatud. Olgu öeldud, et adramaa-revisjonides
jätkus
rootsiaegse kaardi märkimisviis, kus kaks Ännikat (üks
koormisi
kandva ja teine söötis üksusena) ikka koos kahe
Korista-nimelise üksusega Tupenurme järel pealkirja Korrista all
kirja olid pandud
Tähelepanuväärne on aga Tido nimega seonduv, sest
rootsiaegsete Jürna ja Hansu asemel oli nüüd üks
sellenimeline Jaak ilmunud, kusjuures see on ainus dokument kus Jaagul Tido lisanimi esineb! Hiljem
sellist lisanime Põitses enam ei kohta, aga adrarevisjonides
kannab Põitses esikohal koormisi hoopis Pehle Jaak ja tekib tõsine
kahtlus, et pärastine Külasema Marjavälja Jaak millalgi Põhjasõja ajal
Külasemast Põitse asus (kuigi ta 1774.a Külasemas
100-aastasena suri!). Sellest peame järgnevas ja veel Peele
taluga seoses rääkima.
Paari katkujärgse inimpõlve jooksul
said Põitses viis talu teovõimelisteks ja viiest
põlistalust saame siin rääkida talumajanduse
lõpunini 20. sajandil. Selle juures peaks aga osundama, et
18.s adramaa-revisjonid märgivad Põitses (ilma kahe
Ännikata!) kuut
arvestusüksust! Neist neli: Üggle Jürgen,
Nackkitze
Hans, Pehle
Tönnis ja Kersticko Tönnis
olid esimestes adrarevisjonides 1744. aastani söötis
olevateks märgitud. Kui esimesest kahest said pärastised
Ügeli
ja Nakitse talud ning katku üle elanud Kerstiko Mardi talust, mida
edaspidi Vana-Kästikiks nimetame, said
hiljem asustuse uued Kästiki ja Ügeli, siis Pehle nime
ilmumine Põitse adramaa-revisjonidesse on
üllatav, sest varasemais dokumentides ei ole õnnestunud
taolist nime Põitses kohata! Asi seda kummastavam, et eespool
kolmandana nimetatud veerand-adrane söötis üksus
(lisaks katku üle elanud Jaagule) samuti Pehle
Tõnise nime kandis, aga rootsiaegseist
Tydo-nimelistest enam jälgegi ei olnud.
Siinkohal peaks märkima, et juba 1592.a maaraamatus esines Tamse
vakuses poole adramaaga Pela Hans ja
rootsiaja algul märgiti tollases Sillaweli
külas (pärastine Mõisaküla) pundenik Bile Tõnist, keda 1674.a De
la Gardie missiiv Külasemas kirja pani. Kuhu Tõnis
tegelikult asus, jääbki mõistatuseks, sest algul
tutvustatuga samal rootsiaegsel kaardil leiame (eksplikatsiooni-tabeli
järgi) ka Külasemast Sillawellia
Tõnise (nr.4) ja Pawele
Jaagu (nr.6) pooleadrased talud! Enamgi veel –
Pehle Jaagu nimeline söötis arvestusüksus
oli 18.s adramaa-revisjonides ka Külasemas kirjas, viimati veel
1750. aastal ja 1756.a ilmus selle asemele äkki Marja Welja Jaak kahe
tööeas mehe ja naise, ühe vana mehe ja naise ning kahe
poisslapsega peres. Lisame, et Põitses sai juba 1774.a katku
üle elanud Jaagu asemel peremeheks Pehle Jaagu Jaan ja 1750.a
revisjonis oli eelviimane Põitse söötis üksus
Tõnise-nimelisest Hansu-nimeliseks muudetud! Selle
“müsteeriumi” mõistmine olemasoleva info
põhjal oleks ehk üsna raske, kui 1774.a surmameetrikas ei
leiduks 27. novembri surmakanne, mis väidab Marjavälaja Jaagu
100-aastasena surnud! Et vanal Jaagul ka 1724.a paiku sündinud
poeg Hans pidi olema, kes muide varsti Külasemas
Marjavälja peremeheks sai, siis võib uskuda, et Peele alias
Marjavälja Jaak ongi millalgi
Põhjasõja ajal Põitse asunud
(võib-olla katkuga teovõimetuks jäänud Tydo tallu)
ja selle tõttu 1731. ja 1738. aastate Põitse
peremeest adrarevisjonides Peele Jaaguks nimetatigi ning
temaga
seotud rootsiaegseid Külasema
arvestusüksusi (nr.4 ja nr.6) siis ka Põitses
näidati!? Veel 1770-ndate Tamse vakuraamatud
märgivad
Põitses
¼-adrast Peele Hansu söötis
üksust ja lõpuks see nähtavasti ikkagi Peele talu
koosseisu jäi, aga täit selgust me selle kohta olemasolevaist
dokumentidest ilmselt ei saagi ja selgusetuks jääb muidugi ka
see, kuidas
ikkagi rootsiaegse Bile Tõnise ümber
asumine nn. Siljavälja pundenikekülast täpsemalt
toimus?!
Toome siin veel võrdluseks rootsiaegsega võrreldes 100
aastat hilisema kaardipildi Põitse kohta väljavõttena
nn. reguleerimiskaardi 3. paani säilikust
EAA.2072.3.363:
Siin paistab Ännika Mardi (selleks ajaks juba pojapoja,
Mats Matsi poja) talu
veel oma rootsiaegsel kohal olevat (numbriga 1 külast Tupenurme
pool). Külas kujutatakse aga kuute eluaset, kusjuures meie
Vana-Kästiki siin kahe numbritega (5 ja 5a) esineb. Peele on
numbriga 1
ära tuntav, Ügeli ehk Uielu nr.2, Nakitse nr.3 ja hilisem
Kästiki nr.4. Põitset tundvad inimesed ütleksid
nüüd, et numbrid 4 ja 5 just Kästiki ja hilisema
Ännika kohal on ning usuksid need just rootsiaegsete samade
numbrite kohal asuvat! Sel juhul peaks Peele ja Vana-Kästiki
samuti oma rootsiaegseil kohtadel olevaiks arvama ja meie algul
kirjeldatud küla idasuunaline nihe tuleb rootsiaegsete
kartograafide ebatäpsuseks arvata, aga terve kaardi ulatust
(Paenaselt Päraseni) arvestades ei saa 100-meetrist eksimust neile
kindlasti ka suureks süüks panna!
Siitpeale on otstarbekas viit Põitse põlistalu
ükshaaval jälgida. Lähtume selle juures talude
esinemisjärjekorrast 19.s hingeloendites, kusjuures alustame 19.s
algul kadunud kuuendast, nn. Vana-Kästiki talust.
Põhiliselt 19. sajandil tekkinud vabadiku-kohti nimetame
vastavate “tüvitalude” juures. Peale selle teeme
lõpupoole juttu veel kahest Põitse territooriumile
jäävast, kuid õigupoolest Külasema vabadikukohast
(Kopli-)Saadu ja Tõnise, mis meie Külasema loos tehtud
“piiri-kokkuleppe” järgi ikkagi Põitse
territooriumile jäid. Selgituseks peaks lisama, et ametlikke
külade lahkmejooni on mitmel korral muudetud. Külasema loos
„panime” Põitse piiri Külasema koplist Rebaski
lõunatippu eeskätt selleks, et kaks Külasema
põlistalu – Mäe-Tooma ja Mäe-Pärdi
Külasema territooriumile jääksid (1990-ndate kaartide
järgi jäid need koos Lauri ja Seljaga hoopiski Põitse
küla alla!). Esitame siin oma Põitse
„piirikirjelduse”,
alustades kadunud Tupenurme Tänavasuu ja Põitse
Nõmmenuka vahelt, kust Põitse piir põhja suunas
Männikust pisut ida pool ja Tupenurme Neo-Koplist lääne
pool põhja suunas kulgeb. Edasi pöördub see itta,
jõuab Rõuendi ja praeguse kruusakarjääri vahel
Liiva-Nõmmküla teeni ja edasi mööda seda teed
peaaegu Umna ja Kõrveni, kus see Nõmmküla
lõunapiiriga ühtub. Põitse põhjapiiriks on
Nõmmküla lõunapiir kuni Mõisaküla
piirini endise Kõrve metsa uudismaa-massiivist pisut
lääne pool nii, et vana Külasema heinamaavahi koht
Vileta jääb Põitse territooriumile.
Mõisaküla-Põitse piir kulgeb lõuna suunas
kuni Vildiaugust ja Saarikust pisut põhja pool pöördub
läände (Tika jääb napilt Mõisaküla
territooriumile). Tika ja Lembri vahelt algav piir Rebaskiga suundub
lõunasse, pöördub Uue-Mardi ja Konta kohal edelasse
ning muutub uue maantee ületamisel piiriks Tamsega. Siit maanteega
lõikumise kohast tõmbasime Külasema loos
mõttelise joone Külasema koplisse, „lõigates
Põitselt ära” Lauri, Mäe-pered ja Kasevilu ning
Metsikumäest lõuna poole jääva karjamaa. Sellega
jätsime Külasema territooriumile lisaks nimetatuile ka
Peetrikivi ja Kesküla kohad. Peaks lisama, et taas korrigeeriti
külade lahkmejooni 2007.a veebruaris ja uued piirid erinaevad
vahepealseist mõnes osas üsna oluliselt.
Kirjeldatud piirides saame (koos kadunud Vana-Kästiki
põlistaluga) loetleda vähemalt 20 teadaolevat Põitse
suitsu, mis teeb keskmiselt kolm “lisasuitsu” iga talu
kohta. Seda on muide oluliselt rohkem kui naaberkülas
Külasemas ja Tamse mõisa küladest on see arv ehk vaid
Kallastega võrreldav. Selle juures peab märkima, et
Põitse juurtega on veel vähemalt kaks kolmest
Mõisaküla-Pallasma territooriumile jäävast Korja
kohast. Toodud piiri-kirjelduses meenutatud Tika koht on samuti tekkelt
Põitse vabadikukoht, kuid siin Mõisaküla
käsitlusse jäetud. Puhtalt osataluks saame
Põitses nimetada vaid Peele jagamisel tekkinud Männikut.
Nüüd aga tutvume kõigi nendega ükshaaval
pisut lähemalt.
VANA-KÄSTIKI
ja Ännika-Sauna
Kuigi me ei tea, kus Poideste
Mart ja Dirich Liivi
sõja ajal oma taludega asusid (kõne
alla tuleks ulatuslik piirkond Külasema-Tupenurme-Põitse
kolmnurgas), võib mingi tõenäosusega oletada, et
rootsiaja alguse Peudaste Gorrius
ja 1674. aasta Paidaste Michel
asusid
juba praeguses Põitse külas, kus algul toodud kaardil oli
numbriga 1 märgitud vist koguni kahte kõrvuti
asetsevat “punast
katust” ja eksplikatsioonitabelisse kantud ühe-adrane
Paidaste Kerstick.
Sellest ajast võime tegelikult ka juba
Kästiki talunime kasutada, kuigi praeguse Kästiki kohal oli
sel
ajal hoopis Üggle Michle
Jürgen'i talu nr.4 ja üks
kaardil kujutatud kahest põhjapoolsest punasest katusest võis sel ajal hoopis
Peelet kujutada. 1713.a protokollis oli
Kerstiko
Mardi pere viieliikmeline, aga vaid üks
tüdruk-laps kirja pandud! Kaudsetel andmetel saab Mardi kolmest
pojast ja tütrest Marest rääkida. 1744.a
revisjoni ajal oli talus juba kolm tööeas meest ja kolm naist
(peale selle üks vana naine ja viis last) ning peremeheks on
Kerstiko
Mardi Michel (~1713-90). Ilmselt sedasama Mihklit
märgib
peremehena ka 1750.a revisjon, kus teda Tamse mõisa kupjaks
nimetatakse. Umbes sel ajal on aga hakanud omaette koormisi kandma veel
Kerstiko Mardi Jurge ja temast räägime juba edasises praeguse
Kästiki taluga seoses. Nähtavasti seesama 71-aastaseks
arvatud Mihkel on peremees veel esimeses hingeloendis 1782. aastal. Tal
on teada kolm abieluni jõudnud poega ja tütar Ingel, kes
1762.a Koguva Käspri Aadu naiseks sai.
Mihkli vanem poeg Jaak (~1734-98) päris isalt kupja ameti ja
oli teises hingeloendis (1795.a) ka Põitses talu peremeheks.
Teine poeg Mihkel
oli
juba 1760-te lõpul Pallasmal peremeheks pandud ja kolmas poeg
Kerstik läks 1766.a Külasema Leemetile koduväiks ning
sai seal peremeheks. Nende mõlema järglased said priinime
ARMAS. Vana Mihkli noorem poeg Tõnis (~1747-85)
suri varases keskeas. Tema naine Eed (Nõmmküla Toomalt) sai
Külasema Kingisepa selleaegse peremehe Juri [Kao] naiseks ja
Tõnise kaks poega, Mihkel ning Aad kasvasid Kingisepal
üles; kolmas poeg Tõnis suri aastaselt. Neist on ka
Külasema loos juttu, kuid märgime, et Tõnise vanem
poeg Mihkel sai samuti priinime ARMAS ja oli hiljem
mõne
aja ka Kingisepal peremeheks; noorem vend Aad võeti 1806.a
nekrutiks ja temast rohkem midagi teada ei ole.
Kodus peremeheks jäänud kubjas Jaagul oli Peanase Abru
Eeduga seitse tütart ja ainus poeg Mart (1773–1809), kellel 36 eluaastaga kaks
naist jõudis olla. Ta abiellus 1793. aastal Aljava
Mardi tütre Marega ja sündisid kaks tütart, kuid
Mare
suri 1798. aastal ja Mart paistab uue sajandi algul
Nõmmküla Tõnu-Aadule läinud, kus noor peremees
Tähve oli 1798.a surnud. Seda Marti muide märgib
reguleerimiskaartide spetsifikatsiooni-köide
EAA.311.1.1041 talu 5a peremehena ja raske on aru saada, kes vana kupja
Mihkli arvukatest järglastest sel ajal rootrsiajast
sööti jäänud teise Ügeli kohal ja kes Peele
naabrusse jäänud Vana-Kästikil olid, aga mõlemad
taluasemed paistavad senikaua kupja Mihkli järglastega
olevat asustatud, kuni Ännika talu külla kolis.
Tõnu-Aadu Tähve lesk Mare
(Mõisaküla Laasugalt) ja Tamse mõisa Mardiks
nimetatud mees on abielu-meetrika
järgi 1799.a 25.
pühapäeval (post Trinitati)
kantslist maha kuulutatud ja 1800.a viimane
abielukanne märgib ka nende laulatust, aga kas
Mart koduväina Nõmmkülla jäi või
emmale-kummale kohale (5 ja 5a reguleerimiskaardil) asus,
jääb ebaselgeks. Tõnu-Aadu Marega
sündisid Mardil veel kolm poega ja kolm tütart, kelledest
noorim poeg Peeter suri aastaselt, aga teised lapsed paistavad
Nõmmkülas üles kasvanud. Hiljem kandsid nad
Nõmmküla vabadikena perekonnanimesid KUSSA, LÄKS
(algul kirjutati LEKSI), aga ka ALJAV ja tütar Leenu enne
abiellumist 1828.a isegi
Tõnu-Aadu perekonnanime PEREMEES. Mardi kaks poega Mihkel ja
Jaak võeti Nõmmkülast 1824. ja 1820. aastatel
nekrutiteks. Nende priinimeks on 1826.a vaherevisjonis KUSSA, aga
kroonust tagasi tulemas neid ei olnud ja hiljem seda perekonnanime
Muhus enam ei esinenud. Märgime, et ainsana neist nimedest
püsis 20.
sajandini LÄKS, kuid hilisemate sellenimeliste esiisaks on
hoopiski Peele ja Nakitse sulane, 1802. aastal
sündinud Ännika Mare (?) vallaspoeg Mihkel Läks, kelle
isa oli ilmselt seesama kupja Jaagu poeg Mart. See Mihkel kanti
sünni-meetrikasse vallaslapsena
– isaks märgitud Pawli
Jago Mart, kuid 1811.a loend,
kus Mihkel 10-aastasena Peelel kirjas oli, kinnitab üheselt, et ta
oli Körstiko Jaagu
pojapoeg! Nii näeme siin
Peele ja Pawli nimede
samastamist kirikuraamatus ja selleks ajaks paistab Peele nimi
Põitses hoopis
tähenduslikum olnud, kui rootsiaegse Kerstiku või tema
poja Mardi nimi!
Siin ja edasise võiks mõnesuguseks abiks olla
lihtsustatud skeem Kerstiku poja Mardi järglastest:
Sellele skeemile on küll vaid Mardi 3. põlve
järglastest lõpuks Nõmmkülla läinud
Jaagu poeg Mart ja kupja Mihkli noorema poja Tõnise poeg Mihkel
kantud, sest viimased Põitse jäänud Vana-Kästiki
inimesed oleks selle ehk liiga raskelt jälgitavaks muutnud!
Sajandivahetuse nn. mõisapiiride korrastamise aegu on Tamse
mõis oma "armsa kupja" talust Põitses (mis juba
Tõnise nime jõudis kandma hakata) loobunud ja 1811.a
loend meenutab nii kubjast Jaaku kui tema poega Marti (mõlemad
selleks ajaks surnud) vabadikena. Vabadikuks nimetatakse ka Jaagule
1785.a koduväiks tulnud Juri,
kelle päritolu on üsna
ebaselge (ta võib olla esimeses loendis Kapi mõisa
mõisarahva hulgas kirjas olnud hiidlane, kelle jäljed
hiljem kaovad). Hingeloendi väitel on ka see Juri 1804.a surnud,
kuigi
sellekohast meetrikakannet ei ole õnnestunud leida. Sellel
sulase seisusse jäänud Juril oli peretütre Ingliga neli
poega ja neli tütart, aga kolm poega surid väikestena ja
1795.a sündinud Juri on noorelt Napoleoni sõdade aegu
nekrutiks võetud. Abieluni jõudsid vaid kaks tütart:
Eed sai 1809.a Targa Juri naiseks ja Tiiu peale Lepikul leseks
jäämist teist korda Külasema Leemeti Andruse naiseks.
1816.a hingeloendis märgitakse Põitses kahte
vabadikuperet Jaagu poja
Mardi ning koduväi Juri väheste järglastega.
Täpselt ei ole teada, millal Ännika talu ennast külla
rootsiaegse Ügeli nr.5 kohale kolis, aga nimetatud kaks
vabadikuperet võisid sel ajal juba Vana-Kästiki taluaset
jagada ja eluasemena ei kadunud see koht veel niipea. Nimelt abiellus
eespool nimetatud Mardi vallaspoeg, 1802.a sündinud Mihkel
Läks 1830.a
Ügeli Tooma tütre Kadriga ja kuigi hingeloendid
märgivad neid Peele sulaseperena, elati suure
tõenäosusega siinsamas Peele naabruses kunagisel taluasemel
edasi. Mihklil ja Kadril kasvasid üles kolm poega (1840.a
sündinud kaksikud poeg ja tütar surid ristimata). Vanem poeg
Madis Läks (1832-57) abiellus 1852. aastal
Kallaste Korju Kadriga
(Nukk; 1823-54) ja sündis poeg Andrei, kuid Kadri suri
30-aastaselt ning kahe ja poole aastasena suri ka nende poeg. Madis
võttis 1857.a Nakitse peretütre Ingli (Nakk) teiseks
naiseks, kuid suri ise samal aastal ja sellest abielust jäi ainus
poeg Matvei jun.
Läks, kes hiljem emaga Nakitse Jaani
rajatud Uiekoplile asus.
Mihkli ja Ügeli Kadri teine poeg Jaen/Ivan Läks
(1836–1937) võeti 1855.a nekrutiks. Ta jõudis
15-aastase teenistuse järel Muhusse tagasi, abiellus
Siljavälja vabadiku, Tammiski Tähve tütre Kadriga
(Saarkoppel) ja elas 100-aastaseks. Hiljem teati teda Vildiaugu Jaanina
ja selle Ügeli vabadikukohaga seoses meenutame teda veel
siinse loo lõpupoole.
Viimase hingeloendi järgi on Mihkel Läks 1850-ndatel
surnud (meetrikakanne leidmata!) ja Kadri sai Päelda Laasu vana
peremehe Mihkel Vaga (1805-61) teiseks naiseks. Paistab aga, et Leksi
Mihkel on Rinsi kõrtsimeheks olnud ja ta oli omale Selja
mäel Tooma-Saadu nimega vabadikukoha ehitanud, millest Päelda
loos samuti pisut räägitakse. Nii olid 1860-ndatel
kõik Läksid
Vana-Kästikilt kadunud, aga koht paistab eluasemena veel 19.
sajandi lõpuni eksisteerinud. Nimelt ilmub 1860-ndate Rinsi
kogudusenimekirja Hänniko
nimega vabadikukoht Kallaste küla
all, aga Kallastel sellist kohta ei ole olnud! Asukateks on siin Raugi
Matsi juurtega Kallaste Mihkli-Aadul vabadikuks jäänud
Tõnis Toomase p. Tee (1817-75) oma viiest lapsest ainsana
üles kasvanud tütre Marega (s.1838). Tõnise naine
Kadri, Ügeli Toomase tütar (Murd) suri 1861.a. Selleks ajaks
olid Laanetid Kallaste Mihkli-Aadul peremehe õigustesse asunud
ja Mihkli-Aadu Tõnis Tee paistab olevat Põitse
asunud.
Peale Tõnise surma on veel sajandilõpu
kogudusenimekirjas HännikoSauna ainsa elanikuna kirjas
vallaliseks jäänud
Tõnise tütar Mare Tee ja paistab, et koht just
sedasama “Ännika taga ja Peele kõrval” olnud
eluaset märgib, kus kaevukoht tänaseni pidavat alles olema ja
mida asukoha
mõttes võib kunagise kupjatalu asukohaks arvata. Peaks
muidugi lisama, et loomulikult ei olnud 19. sajandi teisel
poolel enam midagi alles 18.s
taluhoonetest ja võib-olla olid Ännika Kolgad siia juba
millalgi
ka oma sauna ehitanud, kus Tõnis Tee viimast peavarju sai.
Küll aga võib öelda, et Mihkel Läksi surmani ja
tema poja Jaani kroonuteenistusse asumiseni siin igati kunagise talu
“õigusjärglasega”
tegemist oli.
1. ÄNNIKA (MIHKLI)
Esimeses rootsiaegses
maaraamatus 1645. aastal oli Muhu 9. vakupiirkonnana kirja pandud varem
Kapi eramõisale kuulunud Tupenurme küla oma 6,5 adramaa ja
8 peremehe ning viie üksjalakohaga. Lisaks nendele kuulusid
sellesse vakupiirkonda eraldi hajatalude all kaks ½
adramaaga peremeest Hennike Jack ja Hennike Gorrius. See on seni
esimene
teadaolev Ännika nime kirjapanek ja tuleb arvata, et
Põitsest pisut Tupenurme poole (hilisemast Männikust siiski
natuke Põitse pool) on hiljemalt taaniajast kaks hajatalu olnud.
Muide siit kandist kuni Tupenurme Külama põldudeni on see
piirkond, kus hea tahtmise korral võiks arheoloogiliste
võtetega teisigi Põitse muinasaegsete asukate jälgi
leida.
1674.a aktis, kui Tamsel juba mõis oli, on Tamse
mõisa Paenase vakupiirkonda arvatud Paenase, Külasema,
Põitse ja Tupenurme külad ning seitse hajatalu –
nende hulgas kaks ¾ adramaa suurust üksust, milledel
kummalgi kaks Heinecke
lisanimega peremeest märgitud: esimesel
Mart ja Mats ning teisel Andrus ja Pent. Ainsana ei märgita
naishingi Andruse pooltalus. 1698.a kaardilt saame teada ka nende kahe
talu asukohad, kuigi eksplikatsiooni-tabelisse olid selleaegsed
peremehed Matz ja Lemet üpris eksitavalt koos
kahe Korista
peremehega kirja pandud pealkirja all Tambselske
Bönder og Byar
fölliander – Korrista Gesinder (maatükkide
litera G), aga sellest "bürokraatia vingerpussist" oli juba juttu.
1738.a revisjonis oli Ännika peremeheks Hennicka
Matz (~1688–1766;
arvatav Mardi poeg) ja sama peremeest märgivad kõik
edasisesd revisjonid, aga 1771.a vakuraamatus on juba peremeheks
nimetatud Matsi vanem poeg Laur (~1724–1813). Meetrikais kohtame
Matsi ja Kadri kuute poega ning kolme tütart, kuid Kadri enda
kohta ei ole peale surmaaja 1772.a midagi rohkemat teada. Lauri teine
vend Pärt (~1727-67) oli 1760-ndatel Nõmmkülas
peremeheks pandud, kuid suri seal 40-aastaselt ja tema asemel pandi
selleaegsel Nõmmküla
Tõnul peremeheks Matsi kolmas
poeg Juri. Sellest hiljem kadunud talust saame Nõmmküla
loos lähemalt teada. Märgime vaid, et Ännika Matsi
neljas poeg Mihkel oli esimese hingeloenduse ajal Külasema
Kingisepal peremeheks ja tema poeg Mihkel asus hiljem samuti
Nõmmküla Tõnule, kust ta 1826. aastaks Kallaste
Torul peremeheks pandi. See Ännika Matsi “liin” sai
Nõmmkülas ja Kallastel priinime KORV, aga Põitse
jäänud meeste järglased said nimeks LEP(P)IK. Viies
vend, Mats jun.
Lepik (~1753–1818) oli juba 1795.a loendis
ligemale 30 aastat vanema venna Lauri asemel peremeheks nimetatud.
Esimeses loendis oli kodus veel kirjas vana Matsi noorim poeg ja
nüüdse peremehe vend, 1756.a paiku
sündinud Jaen oma naise Rõõda ja poja
Toomasega, aga nemad paistavad olevat Muhust minema läinud
või viidud, sest hilisemates dokumentides ei ole neid suudetud
tuvastada.
Lauril oli Tupenurme Hanso-Mardilt
võetud Marega
teadaolevalt vaid kaks tütart ja küllap oli see üheks
põhjuseks, miks noorem vend Mats peremeheks kinnitati. Noorel
Matsil seevastu oli Nautse Pärdi Ingliga kaks poega ja kaks
tütart. Vanem poeg Juri Lepik (1776–1861) kihlati alles isa
surma järel 1820.a Nõmmküla Hinto Jaani tütre
Marega, aga lapsi neil ei ole teada. Siiski oli Juri 1826.a loendis
peremeheks märgitud ja noorem vend Mihkel (1780–1830) tal
sulaseks. Mihkli kolm poega surid kõik väikestena (abieluni
jõudis ainult tütar Mare). Juri järglastest on teada
vaid Tüü Ristega sündinud vallastütar Lutsi ja
1834. aastaks on tallu asunud Külasema Marjavälja Hansu poja,
Peelel sulaseks olnud
Aadu (1764–1840) pere ning Aadu vanem poeg Jaak Kolk
(1798–1883) peremeheks kinnitatud. Sestpeale jäi Ännika
talu, mis nähtavasti noore Matsi ajal 19.s algul oli külla
oma praegusele (rootsiaegse Ügeli nr.5) kohale asunud,
Kolkade valdusse.
Lisame, et viimase Lepikutest Ännika peremehe
Juriga seoses on seni mitmeid “lahtisi otsi”! Hingeloendid
märgivad teda küll lõpuni Ännikal, kusjuures
Ännikal on tüdrukuna (magd)
kirjas ka tema vallastütar
Lutsi, kes samuti Ännika perekonnanime Lepik kandis. Tegelikult
paistab Juri vanas eas omale hoopis praeguse Mõisaküla
territooriumile esimese Korja
koha rajanud, mida tema tütre Lutsi
järgi veel 20. sajandil ka Lutsna nimega on mäletatud. Sellel
Lutsil sündisid omakorda kolm vallaslast – kaks tütart
ja poeg Juri. Viimane on üks legendaarsemaid Korja mehi, kes olla
kolm korda piibli läbi lugenud, selle siis ära
põletanud (kuna see tema meelest valetas!) ja omale Korja
mäel ühe kuju ehitanud, mida ta andidega kostitas. Korja
kohtadest on Mõisaküla loos lähemalt juttu ja
sellega seoses on soovitav lugeda ka Tüü Ruudi (Rafael
Pallase) mälestusi, mis veebikausta Pallasma
alamkaustas
saadaval on. Peale selle on mõistatuseks 1826.a hingeloend, kus
peale Juri arvatava seadusliku (1820.a kihlatud) naise on kirjas veel
60-aastaseks märgitud Juri lahutatud naine (geschiedenes Weib)
Mare Juri tütar (?!), kelle surmakanne leidub 1831.a meetrikas,
aga Juri ja selle Mare laulatust muhu meetrikaist ei leia! Muide, see
Mare pidi ka eespool jutuks olnud
Vana-Kästiki Mihkel Läksi ema olema ja põhiliselt
1831.a surmakandele tuginedes on üks Mare Juri tütar ka andmebaasi kantud, kuid
sellega jääb
viimase Ännika Juri Lepiku elukäik siin suureks
mõistatuseks! Meenutame, et just tema pidi see olema, kes oma
tütrepojale lugemise ja võib-olla muidki
“elutarkusi” selgeks õpetas!
Esimesel Ännika Kolgal Jaak Aadu pojal oli Külasema
Mardi sulase, Kingisepa Jaani tütre Ingliga kuus poega ja kaks
tütart, kelledest neli poega said täisealisteks. Esimene
poeg, Marjaväljal sündinud Tõnis/Dionisi Kolk
(1821-92) sai järgmiseks Ännika peremeheks ja kaks nooremat
venda, Mihkel (1828-76) perega ning 1836.a sündinud Andrus veel
vallalisena
olid viimases loendis samuti talus kirjas. Andruse kaksikvend Jaak ja
keskmine poeg Tähve surid väikestena, aga 1833.a
sündinud Jaen võeti 1854.a nekrutiks ja tema
võis Krimmi sõtta
jääda. Lisame, et Ännika sulase Mihkli poeg Matvei Kolk
(1859–1943) oli sajandivahetusel Rinsi kiriku kellameheks ja
ehitas seal omale Pähkla
koha.
Tõnis abiellus 1840.a Ügeli Kadri vallastütre
Ristega (kandis kummalist perekonnanime ELAB) ja sündisid kaks
poega ning kolm tütart. Vanem poeg Tähve/Tihon Kolk
(1841–1909) sai vanas eas Ännika peremeheks, aga 1854.a
sündinud Ivan Kolk ehitas omale 1870-ndate lõpul
Päelda maale Jaani-Saadu vabadikukoha.
Tähve abiellus 1867. aastal Tupenurme Lauri Tähve
tütre Ingliga (Hallikäär; 1846–1927) ja
sündisid viis poega ning kolm tütart. Vanem poeg Mihail Kolk
(1869–1952) oli viimane Ännika talu peremees, kelle
järgi on talunimeks ka Mihkli olnud; teine vend
Vassili (s.1874) ostis omale 20.s algul Külasema loos tutvustatava
Tuhliaa (Kesküla) vabadikukoha, kolmas vend Maksim suri
10-aastaselt, neljas vend, 1886.a sündinud Ivan uppus koos
Ranna-Uielu Priiduga
Virtsu sadama ehituse ajal ja tema lesk Kristina kahe pojaga oli hiljem
jutuks tuleval Sõnni-Saadu ehk Pärna vabadikukohal.
Tähve ja Ingli noorim poeg Timofei suri imikuna
3-kuuselt.
Ännika Mihkel laulatati 1894. aastal Pallasma Tüü
Marega (Pallas) ja ilmale sai seitse poega ning neli tütart. Kaks
vanemat tütart ja kolm poega surid imikueas. Noorim tütar
Elena sai
Külasema Suurevärava Vassili Kolga ja hiljem veel Tamse
kooliõpetaja Ahti Vana naiseks; esimene tütar Kristina sai
1922.a Igakülla mehele. Mihkli vanem poeg Matvei Kolk (1901-80) oli 1919.a veel poisiohtu,
kuid väidetavalt olnud ka Kuivastu mässu segatud. Ta sai
hiljem isa nimel olnud 51,35-hektarise Ännika põlistalu
peremeheks, kuid pidi talu 1949.a Põitsest ja Tupenurmest
moodustatud kolhoosile “Õitsev Nurm” loovutama,
mille esimeheks ta ise sai. Vana Mihkli teine üles kasvanud
poeg, 1905.a sündinud Aleksander läks hiljem Tallinna
(abiellus Lõetsa Poali-Andruse Akilina
Loorisega); Feodor (1910-86) soetas omale hiljem jutuks
tuleva Nõmmenuka koha
ja noorim poeg, 1913.a sündinud
Georgi ehitas
kolhoosiajal omale Nõmmkülas maja. Et Juri Seanina
külmhoones töötas, sai tema Nõmmküla kodu
Külma nime.
Koju jäänud Madis abiellus 1925. aastal Olga Maria t.
Kannaga Rannaküla
Aneninalt (viimase Tamse mõisa rentniku Artur Väärnovi
vallastütar) ja neil kasvasid üles kaks poega ning kolm
tütart (1929.a sündinud Etkar suri imikuna). Vanem tütar
Heljo abiellus 1945. aastal Paenase Ivardi Anton Abega; kolhoosiajal
läksid kodust välja ka nooremad lapsed. 1959.a rahvaloenduse
ajal olid Ännikal peale Madise ja Olga veel Madise ema, 82-aastane
Mare ja Saaremaale abiellunud tütre Vaike poeg –
4-aastane Andres Kivi. Noorem tütar Luule sai kirjanik Uustuldi
naiseks. Kuressaarde asusid ka Madise pojad Vaino
ja Ilmar; esimesest jäi
kolm poega, teisest kolm
tütart.
Kuigi Ännika Kolgad on Põitses mitmeid kohti teistelt
omandanud
ja väljapool küla neid ka ehitanud, ei ole Põitses
siiski otseselt Ännika inimeste rajatud vabadikukohti nimetada.
Peale Ännika tühjaks jäämist sai sellest Saku
sovhoosi
puhkebaas, mis lõpuks vist ühe omaaegse
põllumajandustöötaja (või selle
järglaste?) valdusse jäi. Ännikaga lõpetamiseks
peab hea sõnaga meenutama Ännika juurtega koduloo-huvilist,
Päeldas sündinud Vassili Kolka, kes vanas eas üritas
Muhu elupaikadest midagi tulevastele põlvedele säilitada.
Vassel on 1953.a sügisel Jüri Kolga (Suurevärava Vasseli
ja Ännika Leeni poja) mõõtmiste järgi üles
joonistanud Ännika õue ja maja plaanid, mida siin mõlema mehe
mälestuseks (olgu muld neile kerge!) saame esitleda. Samasse "albumisse" on paigutatud veel paar
Põitsega seonduvat fotot ja neid võib ehk aja jooksul
lisandudagi...
2. ÜGELI (UIELU)
19. sajandi hingeloendites
kandis Põitse 2. talu taaniaegset (või varasemat?)
Ügeli nime, mis esimestes säilinud dokumentides on esinenud
kujudel Vggulla, Iggely, Higgola,
Ügle jmt.
Algul oli juttu, et rootsiaegsel kaardil kaks Ügle-nimelist talu numbritega
4 ja 5 küla lõunapoolseimad olid, aga need nälja- ning
katkuajal tühjaks jäid. Uue asustuse said need katku üle
elanud Vana-Kästiki Mardi järglastelt. Mardi noorem poeg Jaak (vt.
ka Vana-Kästiki skeemi) paistab oma taluhooned siiski päris
uude kohta (pisut selleaegse Ännika poole) ehitanud ja arvatavalt
sellest ajast ka Uielu kohanimi käibele tuli. 19.s
kirikuraamatuis esineb siiski veel edasi ka Ügeli nimekuju.
Esmakordselt esineb
katkujärgne Ügeli 1795.a hingeloendis, kui peremeheks oli
juba Jaagu vanem poeg Mihkel
Murd (~1745–1816). Üldse on Jaagul teada
täisikka
jõudnud kolm poega ja neli tütart. Mihkli õed
said mehele, aga vennad Tõnis (~1759–1815) ja Jaak
(1763–1832) jäid vallalisteks ning olid surmani talus
sulastena kirjas. Mihklil oli Külasema Leemeti Aadu
tütre Eeduga seitse
tütart ja kaks poega. Viimastest kasvas üles vaid vanem poeg
Toomas Murd (1778–1842), kellest
siis ka järgmine peremees sai;
noorem vend Mihkel suri 4-aastaselt. Nende seitsmest õest
jõudsid abieluni vaid nooremad õed Kadri ja Mare; Mihkli
vanem tütar Ingel suri 40-aastaselt vallalisena, aga neli
õde on lapsena surnud.
Toomasel oli Peele Andruse
tütre Ingliga (Kolk või Nurk?) neli poega ja
neli tütart. Kaks vanemat poega (Andrus ja Mihkel) surid
jällegi väikestena ning üles kasvasid nooremad pojad
Toomas ja Juri. Neljast tütrest kolm jõudsid ka
abieluni; nende hulgas eespool jutuks olnud Mihkel Läksi ja hiljem
Mihkel/Mihail Vaga naiseks olnud Kadri. Toomas jun.
Murd jäi Ügeli peremeheks; noorem vend Juri/Georgi
Murd ehitas
omale nn. koplialuste põldude serva Vildiaugu vabadikukoha,
millest järgnevas eraldi juttu tuleb.
Noor Toomas/Timofei (ka Foma) Murd võttis 1838.a
Levalõpma Poali Juri tütre Mare naiseks ja sündisid
viis poega ning neli tütart. Esimene poeg Andrus suri
15-aastaselt, aga kaks paari kaksikuid – 1843.a sündinud
Mihkel ja Tähve ning 1849.a juba õigeusku ristitud Aleksei
ja Georgi jõudsid kõik täisikka. Neljast
tütrest sai
teadaolevalt mehele vaid noorim tütar, 1856.a sündinud
Kristina.
Üks vanematest kaksikvendadest – Mihkel/Mihail Murd
jäi sajandi viimasel veerandil Ügeli peremeheks;
teine vend Tähve/Timofei paistab olevat omale Uienuka koha
rajanud. Nooremad kaksikud Aleksei ja Georgi jõudsid ka
mõlemad abieluni, aga Aleksei suri 30-aastaselt ja Elena
läks tagasi
sünnikoju Pallasamale; nende tütar Ekaterina sai Konta Madis
Küla naiseks. Kaksikvend Georgi võeti 1874.a
kroonuteenistusse ja
ta võttis alles 37-aastaselt Nakitselt
naise. Nende esimene laps - tütar Ekaterina suri 2-aastaselt;
vanem poeg Madis suri 26-aastaselt vallalisena ja teine poeg,
1896.a sündinud
Vassili Murd
asus 1920-ndatel Rootsivere Uielule, mida Rootsivere vabadikikohana
selle küla loos on märgitud.
Mihkel/Mihail Murd abiellus 1881.a Külasema Ennu Kadriga
(Kolk) ning neil sündisid kolm tütart ja 1892.a poeg Mihail
jun. Murd. Tema nimel oli
kruntimiste algul Põitse suurim
– 52,23-hektarine Ügeli talu. Enne esimest ilmasõda
võetud Marega sündis noorel Mihklil 1915.a poeg Aleksander
ja 3-4-aastaste vahedega veel neli tütart (üks neist,
1922.a sündinud Elfride suri 13-aastasena). Keerulistel aegadel
jäi Aleksander Ameerikasse, kuid peret talle seal ei tekkinud.
Väidetavalt olla Sass veel 1990-ndatel igal suvel reisi Muhus
käinud, aga sünnikoju surema ta siiski ei söandanud
jääda! Kolhoosikorra tulles läksid
õed kodust välja ja 1959.a loenduse ajal oli 64-aastane
Maria Murd ainus Ügeli elanik. Peaks märkima, et loenduslehel
on kohta nimetatud Lepiku
– ju vist selleaegsete arusaamade
järgi põline Ügeli nimi halvakõlaline
või “kahtlase maiguga” oli! Siinkohal võiks
lisada, et kõigil Põitse põlistaludel on olnud
käibel kaks nime ja omas külas kolmandana veel nimi "Teiste",
mida igas talus on kõigi ülejäänud naabrite kohta
ühtviisi tarvitatud! Talud olid väga lähestikku ja tihe
läbikäimine paratamatu ning atribuut "teiste" paistab
Põitses iga omaküla inimese juurde sobinud, nii et see
sõltuvalt kontekstist võis suvalist naabriperet
tähendada!
Ügeli ehk Uielu koht jäi Mihkli ja Mare noorima
tütre,
vallaliseks jäänud Ilme Murd’i valdusse ja on
nüüdseks
üle 200 aasta ikka samale perekonnale kuulunud.
Vildiaugu
Ügeli vana Toomase noorem
poeg Juri/Georgi Murd
võttis 1840.a Pallasmalt Eed
Armase naiseks ja arvatavalt peale isa surma, kui vanem vend (noor
Toomas) Ügelil peremeheks jäi, on nn. koplialuste
põldude Rebaski-poolsesse serva oma elukoha ehitanud.
Kirikukirjade järgi oli Juril ja Eedul kaks poega ja tütar
Kadri (sai 1866.a Nõmmkülla mehele). 1870-ndate
kogudusenimekiri märgib Jurit oma kahe pojaga Vildiaugul.
Vanem poeg Andrus/Andrei Murd (1845-98) abiellus 1871.a Mare
Müürisepaga Paenaselt ja on omale järgmiseks eraldi
jutuks tuleva Sõnnisaadu
koha ehitanud.
Noorema venna, 1851.a sündinud Mihaili esimene naine,
Nõmmküla Ansu Riste Saabas suri 28-aastaselt
järglasteta ja 1879.a võttis Mihkel Insu Aleksei Armase
tütre
Kristina teiseks naiseks, kellega kolm tütart ja poeg
Matvei sündisid.
Mihkel suri 57-aastaselt 1908.a. Paistab, et mõne aja on
Vildiaugul peavarju saanud ka Nõmmküla Leemeti Andrei Tammiku pere, kes 1891.a Päelda Aru
Kaarli tütre Ruudu Lootusega
abiellus, sest 1903.a kogudusenimekiri märgib neid Vildiaugul
(kuigi Nõmmküla all!) ja hiljem oli kruntimisandmetes Ruudu
Tammiku nimel 0,15-hektarine Vildiaugu nimega kinnistatud
(kinnistus-teatis nr.151) maaüksus (Lit.XVII). Peale selle on aga
sama
nimega 0,12-hektarine üksus (Lit.XVI) veel 101-aastaseks elanud Ivan Läksi
nimel!
Viimase puhul on tegemist varem jutuks olnud 15 aastat kroonut
teeninud Vana-Kästiki
Mihkli pojaga, kes
1876.a abiellus omast 15 aastat noorema Tammiski (Siljavälja)
Tähve ja Tupenurme Vanaga-Juri Ingli tütre Ekaterinaga
(Saarkoppel). 1880.a sündis neil ainus teadaolev tütar
Juulia, kes viimases Rinsi koguduse-nimekirjas oli isa ja kasuemaga
(Viiraküla Tiirikilt 1907.a võetud vana Jaani teise Kadriga
– sünd. Karjane) Vildiaugul kirjas. Väidetavalt oli
Jaen
Vildiaugu koha ostnud, aga seni on selgumata, kas ta selle juba
Murdudelt omandas või alles peale teise naise võtmist
1907.a paiku ehk Tammikutelt ostis?!
Kruntimistega sai Vildiaugust 3,18-hektarine popsikoht, kus vana
Jaen surmani elas. Elu lõpul olid tema hooldajateks Rebaski
Mulgu Tähve naine Elena ja viimaste 1895.a sündinud
tütar Irina Pallased. Peale viimast sõda (1950-ndatel) asus
Vildiaugule
Külasema Maripuu Madise poeg Anton Keinast oma perega ja
1959.a rahvaloenduse ajal oli Vildiaugul Anton Keinasti 4-liikmeline
pere:
Mäksalt võetud naine Emilde (sünd. Saartok),
tütar Viivi ja poeg Mati. 21. sajandil on Vildiaugu
suvekoduks võõrandatud.
Sõnni-Saadu e. Pärna
Praeguste teadmiste kohaselt on
Vildiaugu Juri vanem poeg Andrus/Andrei Murd
(1845-98) poegadega 1880-ndatel
omale Külasema kopli alla Põitse karjamaale (Kopli-Saadu
naabrusse) uue elupaiga ehitanud, mis varem Sõnni-Saadu ja
hiljem Pärna nime kandis. Andrusel oli Paenase Mihkli Andruse
tütre Mare Müürisepaga neli poega ja tütar Elena.
Vanem poeg Mihail Murd (1872–1937) jõudis omale
1920-ndatel
Pädaste mõisast Kesküla asunduskoha soetada, kuid asus
hiljem Läänemaale. Teise venna Ivan
Murd’i (1875–1925) pere on viimases kogudusenimekirjas
veel
Sõnni-Saadul kirjs märkusega, et nad Saaremaale asusid.
Kolmas vend Georgi suri 20-aastaselt ootamatult talvise
metsatöö ajal muhu soos
ja
1888.a sündinud Maksim ei ole peale ilmasõda ning
järgnenud segadusi Muhusse tagasi jõudnud.
Ivani lesk Juulia Feodori t. (s.1887) oli pärit Saaremaalt.
Ta müüs peale Ivani surma koha uppunud
Ännika Ivani (Kolk s.1886) lesele Kristiina Kolk'ile (sünd. Pink;
Lõetsa metsavahi, Palgiaa Aadu tütar) ja läks lastega
oma sünnikoju. Lesestunud Palgia'a Riste kasvatas oma kaks
poega Pärnal üles. Algselt maata kohast sai kruntimisel
popsiseadusega 3,78-hektarine väikekoht, mille omanik oli 1939.
aastal Augustin Kolk (1909–1997). Noorem vend
Sergei Kolk
(1914–1984) ehitas omale hiljem (kolhoosiajal)
Mõisakülas Kuusiku koha ja sellest on veel
Mõisaküla loos pisut juttu.
1959.a rahvaloenduse ajal olid Pärnal Kusti (Augustin Kolk)
oma
Päraselt võetud naise Aleksandraga (Sanna) ja 75-aastase
ema Kristinaga; kaks tütart Hilda ja Evi olid nähtavasti
koolis loendatud. Lõpuks jäi Pärna koht
Nõmmkülla abiellunud Hilda poja Toomas Saare valdusse.
Uienuka
Teiseks vanemaks Ügeli
vabadikukohaks peale Vildiaugu on üks Nuka-nimeline koht olnud,
mille Ügeli Mihkli kaksikvend Tähve/Timofei
Murd (s.1843) on ehitanud. Siinkohal tuleks tähelepanu
juhtida tõigale,
et 1860-ndatel Tähve ehitatu ei pruugi veel tänase Uienuka
kohal olla, vaid see, nagu nimigi ütleb, on
mõnevõrra hiljem tekkinud. Nimelt on Rebaski
Sillavärava kanti jäävat
keldrit Mõisakülas Nuka keldrina teatud ja mitte Rebaski
Nuka vaid just Põitse Uienukaga seostatud!
Tähvel oli Külasema Mäe-Pärdi Eeduga (Kand)
neli poega ja neli tütart. Esimene poeg, 1867.a sündinud
Mihail on 36-aastaselt vallalisena surnud, aga meetrikakandest
ei selgu, mis õigupoolest Mihkli äkksurma
põhjustas?!
Tundub, et Ügeli Mihkli kaksikvenna Tähve
järglspõlvedes on olnud üsna palju pärilikku
südamehaigust. Paistab, et teine
poeg Georgi Murd
(1874–1930) ehitas (koos noorema venna Ivaniga?) tänase
Uienuka koha ja Ivan
sai omale hiljem Lahekülas Allika asunduskoha. Nende neljas vend,
1881.a sündinud Matvei Murd võeti 1902.a kroonusse,
aga ilmasõja-järgsest koguduse-nimekirjast teda enam ei
leia ja ilmselt ta sõjast tagasi ei tulnud!
Uienukaga on seotud üks paljudest 20.s alguse maavaidlustest,
mis õigupoolest ka nimetatud keldri loole „oma valgust
heidab“. Nimelt oli Rebaski Silla-Värava latsikoha (nr.XXV)
omanikuks Uienuka Eedu vend – Mäe-Pärdi Jakob Kand,
kelle viis poega noorelt surid (või Muhust välja
läksid?). Jakob olla Silla-Värava koha õepojale,
Uienuka Jurile lubanud, kuid talle “sättis ennast
kasupojaks” salapiiritusega sisse kukkunud ja Tupenurme Andruse
kohast ilma jäänud Juri Tuul. Kohtus olla 10,63-hektarine
latsikoht siiski Uienukale mõistetud ja maa-andmikes on selle
omanikuks “Marie Murd jt.” – ilmselt 1930.a surnud
Uienuka Juri lesk, 1886.a sündinud Nõmmküla Umna
Madise tütar Maria Kivimägi. Nii sai Uienukast kruntimisel
väiketalu
mõõtu koht.
Juril ja Marel oli kogudusenimekirja järgi kolm poega ja
1923.a sündinud tütar Linda. Vanem poeg Ivan Murd (1907-78)
võttis Rinsi Nukalt naise ja asus peale sõda naisekoju
Rintsi; teine poeg Vassili (1909-45) langes punaarmees ja noorim vend,
1912.a sündinud
Artur asus hiljem Pärnu.
1959. aastal oli Linda Murd ainus Uienuka elanik (vend Ivan oli
Rinsi Nukal). Hiljem jäi Linda poeg Jüri Murd Uienuka
peremeheks ja koht on jätkuvalt Murd'ude omandis ka peale viimast
maareformi.
3. PEELE (JAAGU)
Uuemal ajal on omas külas
Peelet ka
Jaaguks nimetatud, aga
hingeloendites ja kirikuraamatuis esineb 18.
sajandist alates mõneti mõistatuslik Peele nimi, mida
juba oletasime 16.s algusepoole Sillaweli pundenikult Bile Tõniselt
pärinevat. 18. sajandil
oli Peelel vähemalt kahe Jaaguga ja hiljem veel kolmandagagi
tegemist, kuid Peele nime päritolu ja 18.s Põitse ilmumine
pakub jätkuvalt mõtlemisainet. Algul räägitut
üle kordamata proovime siin ühte "voograafi " kujutada,
millega asjasse puutuvaid tõiku 19. sajandini
püüame kokku võtta:
1744. aastaks oli Peelel peremeheks saanud Pehle Jaagu
Jaen
(~1681 – 1771) ja kuigi
dokumentaalset kinnitust ei ole, võis Jaagu noorema
vennaga tegemist olla. Meetrikais leiame vaid tema surmakande, kus teda
90-aastaseks märgitakse ja nii pidid Bile Tõnise järglased
mõlemad pikaealised mehed olema! Muidugi ei ole välistatud
seegi, et Jaagul esimeses abielus tütreid oli, kellele kuskilt
võis
koduväi ilmuda, aga selleaegsete kirikuraamatute puudumisel
jääb see meile teadmata! Selgumata on ka Jaani järglased
peale ainsa arvatava poja, kelle nimeks jällegi Jaak ja
kes 1770-ndate Tamse
vakuraamatutes ning esimestes hingeloendites Peelel peremeheks oli. See
Jaak on 1765.a laulatatud Hiiumaalt Tamse mõisa toodud Sarve Jüri esinese tütre Marega ja
kihlusekanne on ka ainsaks tõestavaks dokumendiks, kus seda
Jaaku Peidaste Jaani pojaks
nimetatakse. Abielu paistab aga lastetuks jäänud! Mare
surmakanne on 1791.a 30. jaanuari kuupäevaga, aga 1795.a
hingeloendis oli Jaaku veel 80-aastaseks peremeheks nimetatud
ja teisena oli kirjas surnud Mare noorem õde, pime Ingel.
Ilmselt on Jaagu nimi Peelele sellest järglasteta Jaagust
jäänud, kuigi reguleerimiskaartide spetsifikatsioonis oli
Peele peremehena juba Mare noorem vend Andrus kirjas.
See Andrus oli juba esimeses hingeloendis 1782.a Peelel lesestunud
sulasena oma kolme
lapsega (poeg Andrus ja kaks tütart) kirjas ning temast sai alguse
järgmine Peele peremeeste dünastia. Märgime, et Andruse
1768.a
Mäe-Toomalt võetud naine Kadri suri 37-aastaselt ja 1783.a
võttis Andrus teiseks naiseks Raugil sündinud, aga selleks
ajaks Kallastele toodud Rõõt Laasu tütre, kellega
veel kaks tütart ja poeg Toomas sündisid.
Noorema Jaagu surmaaeg on meetrikast leidmata, aga 1811.a hingeloend
väidab ta 1801.a surnud ja nii pidi temagi 90 lähedale
jõudma. Selleks ajaks oli Peelel peremeheks juba
Andruse 1. abielu poeg Andrus ehk
siis hiidlase Sarve Juri pojapoeg. Juhtus aga nii, et 1826. aastaks oli
Peele rahvas saanud Külasema Marjavälja priinime KOLK, mida
Külasema Kolkadest küll pisut erinevalt (KOLCK) kirjutati.
Selle kohta on Vassili Kolga kaudu meieni jõudnud
legend,
et algul saanud Peele pererahvas omale priinime NURK, aga 1822.a
Muhusse tulnud noore pastori Gottlieb Aleksander von
Schmidti ajal olla armulaualiste nimesid kirja pannes Peele Andrus oma
priinimeks Nurk öelnud, kuid tema
koduväi – Külasema
Marjavälja Aadu poeg Tõnis hoopis
priinime Kolk teatanud. Pastor pahandanud, et ühes
peres peab ikka üks nimi olema ja lubanud välja
selgitada, kumma pere suurem on, et siis selle nimi kogu perele
seadustada.
Paraku oli Andrusel sel ajal kodus veel ainus poeg –
tulevane peremees
Mihkel, aga koduväi Tõnisel oli Andruse vanema tütre
Ristega vist juba kaks tütart sündinud ja nii
jäänudki Peele priinimeks Kolk.
Sellesse legendi võib mitmeti suhtuda, sest 20.s
koduloo-huviline Vassili Kolk on põhiliselt suulist
pärimust talletanud ilma sellele dokumentaalset kinnitust
otsimata, aga Kolkade kolmest "liinist" (Külasema Marjavälja,
Põitse Ännika ja Põitse Peele) rääkimisel
peab viimast pigem Sarve Juri järglasliiniks arvama! Kuigi
perepärimustes on räägitud ka Miikast ja Nuudist, kes
kunagi olla Hiiumaalt Muhusse tulnud, ei ole nende kohta mingeid
dokumentaalseid tõendeid õnnestunud leida. Küll aga
võib rootsiaegse Siljavälja pundeniku Tõnise
eellaseks oletada 1592.a maaraamatus märgitud Tamse vakuse
peremeest Pela Hans'u, kelle hiiumaise
päritolu kohta samas mingeid tõendeid ei õnnestu
leida. Nii võiks tõdeda, et Peele kohanimi võib
vana Tamse
toponüüm olla, mis pundenik Tõnise ja tema oletatava
poja Jaagu kaudu Põitse jõudis.
Lisame, et esimese
hingeloenduse ajal Peelel sulaseks
olnud Sarve Juri poega Andrust nimetab abielu-meetrika tema
esimesel laulatusel 1768.a Marjavälja (!) Andruseks (abiellus
Mäe-Tooma Kadriga), aga 1783.a teist naist Kallaste Uietalult
võttes jälle Peele Andruseks. See üksnes kinnitab 18.s
Peele ja 1756. aastast esineva Külasema Marjavälja tihedaid
sidemeid ning meie oletust 100-aastaseks elanud Jaagu
võtmerolist mõlema talu juures. Sarve Jürist ja tema
naisest Kerstist ei ole varasemate kiriku-meetrikate puudumisel paraku
midagi enamat teada. Jürit kohtame viimati 1750.a adrarevisjonis
Tamse
mõisa lõpus ja arvatavalt jäid nad surmani Tamse
mõisa moonakateks. Selleaegse surma-meetrika puudulikkuse
näiteks võiks aga olla 1773.a 35. surm, kus ühe Hiiumaalt pärit
naise
surma konstateeritakse ilma nime, vanuse ega ühegi muu lisaandmeta!
Meenutame veel, et sulasel
Andrusel
oli kummagi naisega üks poeg
– juba nimetatud peremeheks saanud noor Andrus esimesest abielust
ja Toomas teisest
abielust. Viimane võeti 1812.a nekrutiks ja kadus. Nii
jääb meil teadmata, millist priinime ta Muhus oleks kandma
hakanud?!
Peremeheks saanud noorel Andrusel oli Ügeli Kadriga kaks poega:
vanem poeg
Tähve suri aastaselt, aga Mihkel/Mihail
Kolk (1806-69) sai järgmiseks Peele peremeheks. Ta laulatati
1828.a
Nõmmküla Tõnu-Aadul üles kasvanud eespool
jutuks
olnud Vana-Kästiki Mardi tütre Leenuga ja neil kasvasid
üles kolm poega (üks poeg sündis surnuna). Vanem poeg
Juri/Georgi Kolk sai omakorda
peremeheks; teine vend
Mihkel ehitas Siljavälja all vastu Mõisaküla karjamaad
Tika koha ja kolmas vend Madis
sealt pisut küla pool Saariku
koha. Juba 1795. aasta loendis oli Peelel veel 26-aastane sulane Juri,
kes hiljem omale külast Tupenurme poole
Rapiku
vabadikukoha ehitas, kuid sellest räägime veel eraldi.
Peremees Juri võttis 1855.a Laasuga Tooma tütre Ingli
(Metsniit) naiseks ja sündisid viis poega ning kolm tütart.
Esimene poeg suri 4-kuuselt; Aleksander Kolk
(1857–1932) oli veel
kruntimiste algul Peele vana-peremees, aga kaks poega Mihail ja Matvei
pidid jällegi talust välja minema: esimene ehitas
Külasema kopli all Kalju
koha ja teine pisut kaugemale karjamaale Nõmmesaadu koha.
Üks poegadest, isalt nime pärinud Jegor Kolk (1863-89)
suri 26-aastaselt
vallalisena.
Aleksander sen. Kolk
võttis 1882.a Päelda Juri Mare
naiseks ja kogudusekirjade järgi paistab neil olnud kuus poega
ning ainus tütar Ekaterina. Esimene poeg Mihail Kolk
(1883–1936) jäi Peelele, kuid talu jagati noorema venna
Aleksandriga, kes omale külast välja Männiku osatalu
rajas. Teine poeg suri mõni tund peale sündimist
(jõuti siiski Ivaniks ristida) ja noorelt paistab surnud ka
1891.a sündinud Matvei. 1895.a sündinud neljas poeg ristiti
uuesti Ivaniks. Ta on ühe luterlase Juula Jaani tütrega
abiellunud ja 1923.a ka tütar Rosalie sündinud, kuid viimases
Rinsi kogudusenimekirjas on kõigile kolmele ristid ette tehtud.
Ilmselt peab see seda märkima, et nad kogudusest lahkusid –
pere olla Saaremaale asunud. Juba nimetatud Aleksander jun. Kolk, kes
omale Männiku pooltalu ehitas, oli
“üldarvestuses” viies poeg ja 1904.a on sündinud
veel Maksimiks ristitu, kes 1926.a on Tallinnas surnud.
Peele viimane Mihkel abiellus enne esimest
ilmasõda Paenase Ansu Mihkli tütre Elenaga
(Auväärt) ja neil said kolm tütart ning kolm poega
kirikukirja. Kaks poega surid lapsena; 1925.a sündinud Arno
mobiliseerisid sakslased viimase sõja ajal ja tagasi ta
sõjast ei jõudnud. Kruntimis-andmetes oli 51,43-hektarine
Peele talu vendade Mihaili ja Aleksandri kaasomandis; Mihklile jäi
sellest 1939.a talundilehe järgi 28,43 hektarit. Mihkli ja Leena
vanem tütar, 1914.a sündinud Akilina jäi vallaliseks;
tema
tütrele Elvele tuli 1950-ndatel koduväiks Kapi Mulgi Ilmar
Palu ja 1959.a loenduse ajal oli Peele pere 5-liikmeline: kaks
Kolka
(Akilina ema Elenaga) ja kolm Palu (Ilmar, Elve ja tütar Enna).
Keskmine õde Drosiida (Iidaks kutsutud) abiellus mandril
ja elas peale sõda perega Tallinnas, aga noorem õde Elvi
sai Neo Mihkli naiseks.
Uue sajandi alguseks oli Elve oma ema Akilinaga Peelele kahekesi
jäänud. Läbi aegade on Peelelt kõige rohkem
Põitse vabadikukohti tekkinud, mida siin ükshaaval veel
üle
vaatame.
Rapiku
Esimeses hingeloendis 1782.a oli
järgmisena kõne alla tuleval Nakitsel sulasena kirjas 10-aastane
(!) hiidlase Simmo poeg Juri, kes
1798.a abiellus Nõmmküla Muda Juri tütre Tiiuga. 1795.
aastast märgivad hingeloendid teda Peele sulasena, kuid paistab,
et Juri on omale juba 19.s algul külast Tupenurme poole oma
eluaseme ehitanud, mida siiani Rapiku kohanimega teatakse.
Kiriku-kirjadesse sai Juril vaid 3-aastaselt surnud tütar
Made ja poeg
Andrus/Andrei Ühtid (1812-92) – samuti
eluaegne Peele
sulane. Temal oli Vahtraste Tika Juri tütre Marega (Saar) kolm
tütart ja 1846.a sündis poeg Andrus, kes usuvahetusel
Adrianiks ristiti.
Noor Andrus abiellus 1872.a Viiraküla vabadiku Oti
Juri
tütre Ruuduga (Vokk). Samal aastal oli Ruudul vallaspoeg Mihkel
sündinud, kes kirikukirjadesse perekonnanimega Vokk kirja pandi,
kuid samuti Rapikul üles kasvas. Tema paistab omale sajandi
lõpul Rapikust pisut lõuna pool Nõmmenuka koha
ehitanud. Rapikul sündisid Andrusel ja Ruudul veel neli
tütart, kelledest kaks on lapsena surnud. Seni on täpsemalt
selgumata, kas või millal Andrus teise naise võttis, kuid
viimases Rinsi kogudusenimekirjas on Rapikule märgitud adventisti
usku läinud Maria Ühtid (s.1866) –
ilmselt Tupenurme Panga Jaani tütar Mare, sündinud Tuul.
Tema nimel oli kruntimisandmetes ka 0,11-hektarine väike Rapiku
maaüksus (Lit.XXII), mis jäigi 0,5-hektariseks popsikohaks.
1920-ndatel asus Rapikule Saaremaa päritolu (Ööriku
kandist) Sergei Vassili p.
Evert ja 1959.a oli ta oma naise ning kahe pojaga (Kalju ja Heino)
Rapikul kirjas. Kolhoosiajal asus vanem poeg Kalju Evert oma
perega tühjaks jäänud Mõisaküla Jaanile
(noorem vend Heino suri järglasteta) ja sellega vana Põitse
vabadikukoht kadus.
Nõmmenuka
Rapiku Andruse ja Oti Ruudu
esimene, vallaslapsena sündinud poeg Mihail Vokk
abiellus 1896.
aastal Nakitse Jaani tütre Ekaterinaga ja sellega
paistab Rapikust lõuna poole tekkinud Nõmmenuka koht.
Mihkli ja Kadri kaksikud pojad surid paari-nädalastena.
1900.a sündinud
poeg Ivan Vokk oli parajasti selleealine, et kuulus
1919.a veebruaris
mobilisatsiooni alla ja mitmete allikate järgi osales aktiivselt
Kuivastu mässus (Põitse pärimuste järgi oli ta
üks osalisi Tamse mõisavalitseja Vesbergi tapmises).
Viimase Rinsi kogudusenimekirja järgi on Ivan 1925.a kellegi Olga
Peetri t. Laursoniga abiellunud, kuid juba Muhust lahkunud. Ilmselt on
kogu pere Muhust minema läinud (peale Ivani olid Mihklil ja Riinal
kirjas tütred Iriina (s.1904) ja Kristina (s.1907) ning 1926.a
imikuna surnud poeg Rudolf), sest väidetavalt ostis 1930. aastail
Nõmmenuka koha Ännika Mihkli poeg Feodor Kolk (1910-86).
Esialgsest maata kohast sai kruntimisel 3,9-hektarine
väikekoht, kus 1959.a olid Veedaks kutsutud Feodor Kolk oma naise
Salme (Peegel
Päelda Jurilt) ja kasupoja – Tupenurme Vanaga-Jaani Heimar
Maripuuga kirjas. Heimar omandas 1960-ndatel Paenasel Nõlva
koha, kus tal Mäla Mardi Ailiga pojad Ivo ja Meelis sündisid.
Vanemast pojast Ivo Maripuust on peale viimast maareformi saanud
Nõmmenuka peremees.
[Tika]
Praeguste piiride järgi
jääks Tika koht napilt Mõisaküla territooriumile,
kuid varem on seda Peele Juri venna Mihkel/Mihail Kolk’i
(1837-78) rajatud kohta ikka Põitse alla arvatud,
mistõttu siin sellest lähemalt räägime ja
Mõisaküla loos vaid viitame. Mihkel abiellus 1859.a
Kallaste Korju Jaagu tütre Ingliga (Nukk; õigeusus Olga) ja
neil oli kaks poega ning viis tütart, kusjuures esimene ja viimane
tütar surid väikestena. Vanem poeg, 1865.a sündinud
Andrei
jäi vallaliseks ja suri vanapoisina Tikal; noorem vend Ivan Kolk
(1874–1937) abiellus 1900.a Mäe-Toomal (emakodus) üles
kasvanud Nõmmküla Pendu Madise tütre Marega (Soop;
1879–1933) ning viimases koguduse-nimekirjas on neilgi viis
tütart ja kaks poega. Samas on 1913.a sündinud vanem
poeg Matvei maha tõmmatud (asus mandrile, Saastna kanti Paga
külla; arreteeriti 1945.a ja jäi kadunuks). 1916.a
sündinud Anton jäi vaimuhaigeks ja suri 1939.a vallalisena
Sindi varjupaigas. Tütred said enne viimast sõda mehele ja
koht jäi tühjaks. Sõja järel asus Tikale Saariku
Juri tütar, Tallinnas rätsepana töötanud ja
seal abiellunud Juta Ellert (1904.a sündinud Julia
Kõvamees - pärastise Maie
Anton Kõvamehe õde), kes 1959.a Tika ainsa elanikuna
kirjas oli.
Kolhoosiaja lõpupoole omandas koha Pallasma Tüü
Ruudi ja Laine tütar Külli Pallas (Tika Juta vennatütre
tütar) ja suvekoduna oli Tika koht ka uuel aastatuhandel
veel “elus”.
Saariku
Peele Juri noorem vend
Madis/Matvei Kolk
(1846–1916) abiellus 37-aastaselt Pallasma
Matsi Mihkli tütre Kristinaga ja ehitas omale Vildiaugust pisut
põhja poole vabadikukoha. Tema vanem poeg, 1888.a sündinud
Andrei Kolk asus esimese ilmasõja järel Saaremaale
Kärdu
külla ja teine vend Matvei Kolk jäi USA-sse Kaliforniasse.
1925. aasta paiku ostis koha Vaaduma Tähve poeg Georgi
Kõvamees (1869–1936) ja asus oma perega Saarikule.
Kruntimisel jäi kohale Uue-Saariku nimi, kuid maad oli vaid
majaase – 0,285 ha. Peale vana Juri surma elas Saarikul poeg
Andrei Kõvamees (vana Juri esimene poeg oli
kuu vanusel surnud), kes 1926.a Pallasma Matsi
peretütre Raissaga (Pallas; s.1905) abiellus ja neile
sündisid kaks tütart: Laine (1927) ja Hilja (1930). Andruse
noorem
vend, 1911.a sündinud Anton sõitis hiljem merd ja tuli
alles peale
viimast sõda Muhusse ning ostis Külasema
Maie
väikekoha. Tallinnas abiellus ka nende eespool nimetatud
õde
Julia (Juta) Ellert-Kõvamees, kes peale sõda Tikale asus.
1959.a olid Saariku kaks elanikku 61-aastane Andrus oma 8 aastat
noorema naise Raissaga.
Saariku Andruse vanem tütar Laine sai Pallasma Tüü
Ruudi (Rafael Pallas) naiseks ja veel Andruse eluajal viis Ruudi
äia maja Pallasmaale. See ehitati Pallasmaa karjamaal uuesti
üles ning hakkas seal Kännu
nime kandma. Saariku
koht ei ole siiski päris kadunud, sest siia ehitas hiljem omale
suvekodu
Tüü Ruudi ja Laine tütar Pilvi Pallas.
Kalju
Peele järgmise põlve
vabadikukoht on Juri poja, peremeheks jäänud Aleksandri teise
venna Mihail Kolk’i
(1860–1944) Uienukast pisut
Külasema kopli poole rajatud Kalju. Viimases kogudusenimekirjas on
Kaljul Mihail oma 1890.a Lallilt võetud naise Raissa (Kipper;
s.1864) ja 1909.a sündinud noorima tütre Raissaga. Kolm
vanemat tütart olid mehele saanud ja esimene tütar
paari-nädalasena surnud, aga poegi Mihklil ei
olnudki. Hiljem sai ka Raissa Vahtraste Poalile mehele ja maareformiga
tekkinud 3,98-hektarine väikekoht
jäi tühjaks. 1959.a rahvaloendus tühjana seisnud Kalju
kohta
Põitses ei märgigi, kuid see on pääsenud
kolhoosiaegsest tühjade majade lammutamiskorraldusest ja uueks
sajandiks on Kaljule asunud Panga Herman Suu ja Ügeli
Liina Murd’i vanem poeg Rein
Murd oma perega.
Nõmmesaadu
Peele Sandri ja Kalju Mihkli
noorem vend Matvei Kolk
on eelmisel sajandivahetusel omale
Rapikust ja Nõmmenukast pisut küla pool samuti vabadikukoha
ehitanud, kui ta Külasema Pärdilt omale naise võttis.
Nende esimene poeg, 1900.a sündinud Matvei asus hiljem
Varbla, aga noorem vend Aleksander Kolk võttis 1932.a
Kallaste Jaagu Madise tütre Sinaida (Pink) naiseks ja
sündisid poeg Heimar ning tütred Velda ja Vilma (viimane suri
noorelt). Algne maata koht muutus Peelelt saadud juurdelõikega
3,45-hektariseks väikekohaks.
1959.a olid Sander ja Iida Nõmmesaadule kahekesi
jäänud – poeg Heimar läks Tamsele koduväiks
ja Velda sai Päelda Kaasiku Edgar Peegli naiseks. Hiljem sai
üks Velda ja Edgari kaksikutest poegadest
– Aivar Peegel Nõmmesaadu omanikuks. Siin saame
näidata Velda poolt 1953.a talvel Liiva kooliõpilasena
üles joonistatud Nõnnesaadu maja plaani.
MÄNNIKU
Viimaseks Peele hargnemiseks oli
1930. aastatel Männiku osatalu rajamine, kui peremeheks
jäänud Mihkli noorem vend Aleksander Kolk
(1898–1966)
omale külast välja – kunagisest kahest Ännika
talust veel pisut Tupenurme poole oma osatalu ehitas. 1939.a
talundilehe
järgi oli koha suuruseks 17,21 ha.
Aleksandril sündis kahe naisega neli poega, aga esimene
ja kolmas poeg surid lapseeas ja üles kasvasid Meinhard
(s.1932) ning Velvo (s.1941). 1959.a elasid Männikul Aleksander
oma
teise naise Akilinaga ning vanema poja Meinhardi pere (naine Alma
Tupenurme Laurilt ja aastane poeg Andres). Meinhard suri noorelt; Alma
läks tagasi Tupenurme ja koht jäi Sandri noorema
poja, Kuressaarde asunud Velvo Kolga omandusse.
Lisaks nimetatud kuuele
vabadikukohale ja Männiku osatalule peaks Peelelt hargnenuks
lugema veel ühe kolmest Mõisaküla
Korja kohast, kuhu
väimehest sauniku – Marjavälja Tõnis
Kolga järglased asusid, aga selle tõpsem
kirjeldamine jääks
pigem Mõisaküla käsitlusse.
4. NAKITSE
(JAANI)
Ei ole kuigi selge, miks
rootsiaegse Tydo Hansu talust
jäänud söötis
arvestusüksus adramaa-revisjonides ühtäkki Nackkitze
Hansu nime kandis, aga nii see paistab olevat ja seda läbi
kolme sajandi esinenud nime võib 18.s algusest pärinevaks
lugeda. Alles 1756. aastaks on sellel hakanud koormisi kandma Nackise
Hanso Jahn (~1719–1792), aga tema päritolu
jääb
meile teadmata! Esimene hingeloend 1782.a märgib Jaani
63-aastaseks, aga surmakandes 1792.a on ta arvatud vaid 65-aastaseks!
Nii ei
ole ka tema sünniaeg kuigi täpselt teada, aga kindlasti oli
ta
alles peale katku sündinud ja teadmata on, kes oli 1756.a
revisjonis talus vana mehena kirja pandud mees – võimalik
Jaani isa ning nii jääbki teadmata, kust see pere
õigupoolest Põitse
ilmus või toodi?!
Meetrikates kohtame Jaani ja Tupenurmest pärit Ingli (Ulla
Juri tütar) kolme tütart ning ainust poega Tõnis
(~1759–1825), kes 1795.a oli peremeheks nimetatud. Nimede panekul
sai pere
priinimeks NAKK. Tõnisel oli samuti Tupenurmest võetud
naisega (Lauri Mardi tütar Kadri) kaks poega ja kaks tütart;
poegadest said naisemehed, aga tütred surid vallalistena.
Tõnise vanem poeg Mihkel Nakk
(1792–1858) sai peale isa
surma peremeheks; teine vend Jaen on omale Uiekopli vabadikukoha
ehitanud.
Mihkel abiellus 1824.a Tupenurme Vanaga Tähve tütre
Eeduga (Peeker) ja sündisid kaks tütart ning kolm poega.
Vanem poeg Jaen/Ivan Nakk abiellus
1855.a Ännika sulase,
Marjavälja Aadu tütre Marega (Kolk) ja sai järgmiseks
peremeheks; teine vend, tallu sulaseks jäänud Mihkel/Mihail
Nakk (s.1836) võttis 10 aastat hiljem ka naise ja sündisid
tütar ning poeg, aga kolmas vend, 1840.a sündinud
Tõnis on 1909.a vallalisena surnud. Lisame, et sulase Mihkli
ainus poeg Matvei Nakk (1874–1932) soetas hiljem omale
Külasema loos tutvustatava Peetrikivi
koha.
19.s kolmanda veerandi Nakitse peremehel, teisel Jaen Nakil
sündisid oma Marega neli
tütart ja kolm poega. Noorim neist,
Maksim (1871-90) suri noorelt; kaks vanemat venda Mihail
(1864–1942) ja Ivan (1866–1928) jäid
mõlemad Nakitsele, kuid 51-hektarine talu oli vanema venna
Mihkli nimel. Viimases kogudusenimekirjas olid
Mihklil Pallasma Matsilt
võetud Ekaterinaga (Pallas) kirjas tütar Ekaterina
ja 1908.a sündinud Matvei. Nooremal vennal Ivanil on samas
Ügeli Tiinaga (Kristina Murd; 1870–1929) kaks tütart
– Ekaterina ja Kristina, kelledest viimane sai 1930.a Kaarel
Tõnu p.
Ligi naiseks.
1959.a olid Nakitsele jäänud Mihkli poeg Matvei Nakk
(1908-59) omast 12 aastat vanema naise Marie Peetri tütrega, kelle
Madis Saaremaalt oli leidnud, kui ta mobilisatsioonist
pääsemiseks
Pilgusel “hullu mängis”. Madis suri järglasteta.
Tallinnas elav Mari poeg Peeter realiseeris 1970-ndatel
hooned (Madise ehitatud ruumikas elumaja kambrite ots jäigi
lõpuni
valmis tegemata) ja kolhoosiaja lõpuks olid Nakitsest
jäänud vaid varemed.
Uie-Kopli
Nakitse Tõnise noorem
poeg Jaen Nakk
(1802-65) abielleus 1831.a Tupenurme Andruse Ingliga
(Tuul) ja on omale külast Tamse pool nn. kopli-aluste
põldude serva vabadikukoha ehitaud (1800.a kaardil kannavad need
Põitse põllud nime Koppli
allune Peld).
Jaanil ja Inglil sündisid neli poega ja kolm tütart, aga
enamus lapsi surid väikestena. Üles kasvasid vaid vallaliseks
jäänud esimene poeg Mihkel Nakk (1832-79) ja viimane
tütar Maria, kes 1875.a Konta Aad Küla naiseks sai. Aad oli
nõuks võtnud Kallastele kosja minna, aga juhtus
möödaminnes Uiekoplile sisse astuma ja sai siitsamast nooriku
kätte – Kallaste kosjareis jäigi ära!
Ingel suri 1856.a ja järgmisel aastal võttis vana Jaen
veel Külasemast Kopli-Andruse (Kingisepa) Andruse tütre Kadri
Kao teiseks naiseks. 1862.a sündis neil surnuna poeg ja
seejärel veel tütar, kes vaid mõne tunni elas
(jõuti siiski Kristinaks ristida).Peale vana Jaani
surma jäid Uiekoplile tema teise abielu lesk
Kadri ja vallaliseks jäänud esimese abielu poeg Mihkel.
Ilmselt sel ajal asus Uiekoplile noorelt surnud Vana-Kästiki
Madise lesk, Nakitse peremehe Mihkli tütar Ingel Nakk-Läks
oma 1857.a sündinud poja Matveiga ja Uiekoplist sai rohkem
Läkside
elupaik.
Uiekoplil üles kasvanud Matvei Läks abiellus küpses
eas peale kroonu- ja muid teenistusi Kallaste Munska Aadu tütre
Juulaga (Uusmees; õigeusus Julita) ja viimane kogudusenimekiri
märgib nende tütart Ekaterinat ning 1903.a
sündinud poega Matveid – “kolmas” Matvei
Läks. Viimane jäi merd sõites Ameerikasse; Kadril
(Riinaks kutsutud) sündis 1923.a vallastütar Sinaida, kellega
nad veel 1959.a rahvaloenduse ajal Uie-Koplil elasid.
Kruntimiste algul oli maa-andmikes 0,25-hektarine Uuekopli nimega
(Lit.XLIV) maaüksus veel vana Jaani (Ivan Naki) pärijate
nimel. Popsiseadusega sai Uiekoplist 4,82-hektarine väikekoht. Viimase
nõukogude okupatsiooni ajal, kui mõneks
ajaks oli Põitse külanõukogu moodustatud, oli
Uie-Kopli Sinaida Läks selle esinaiseks. Peale Riina ja Iida surma
jäi koht tühjaks ja kolhoosiaja lõpul omandas selle
Tamse Allika Ruudi ja Helve poeg Mati Saartok. Maja sai uuesti
ehitatud,
kuid Mati Saartoki pere lahku minnes jäi koht Mati esimese
elukaaslase, Mulgu Jana Palu valdusse.
5. KÄSTIKI (JURI)
Nagu korduvalt märgitud,
olid rootsiajal praeguste Kästiki ja Ännika kohal hoopis
Ügeli-nimelised talud, mis katku järel söötis
seisid. 1750. aastaks on aga praeguse Kästiki kohal hakanud
koormisi kandma kupja Mihkli vend Kerstiko Mardi Jürge (~1717 –
77)
ja esimese hingeloenduse aegu 1782.a oli peremeheks teine vend Jaak
(~1715 – 1801) – Murdude esiisa, kellest eespool
Ügeliga
seoses juba juttu oli (vt. ka algul Vana-Kästiki juures toodud
skeemi).
1795. aastaks on peremeheks saanud Juri (Jürgeni) poeg Aad
(~1747 – 1826) ja tema pere sai hiljem priinime SAARTOK (algul
kirjutati ka
SATOG). Aadu naine oli üks Tamse mõisa kasvandik Kadri
(Kannosepa Käspri
tütar), kellega tal oli viis poega ja ainus
tütar Mare (sai Vahtraste Peetri-Jaagule mehele). Esimene poeg
Mihkel suri 4-aastaselt; teine poeg Villem ja noorim vend Andrus
võeti nekrutiteks ning koju jäid 3. ja 4. vend –
teist korda Mihkliks ristitu ja Jaen Saartokid.
Mihkel/Mihail Saartok
(1796 – 1869) abiellus Külasema
Jaagu Ristega (Vapper) ja sündisid poeg Andrus ning kaks
tütart. Viimane hingeloend märgib Mihklit peremehena, aga
talus oli kirjas ka noorema venna Jaen/Ivan Saartoki pere, kes
teadaolevalt omale vastu Mõisaküla maid Mäksa
vabadikukoha rajas. Tema pere edasise käekäigu jätame
siinkohal Mõisaküla loos käsitleda.
Mihkli ainus poeg Andrus/Andrei Saartok
(1821-76) võttis
1843.a Tupenurme Jaagu Juri tütre Kadri (Raun) naiseks ja 1845.a
sündis poeg Mihkel, aga kuu aja pärast väike Mihkel suri
ja varsti selle järel suri ka Kadri. Teiseks naiseks võttis
Andrus Peele Tõnise tütre Ingli (Kolk), kellega kolm poega
ja neli tütart sündisid. Teise abielu esimene poeg ristiti
taas Mihkliks, kuigi nüüd juba õigeusku ja seega siis
Mihail Saartok,
kes isa surma järel ka peremeheks sai. Teine vend Matvei Saartok
(1856-94) olla kaks aega kroonut teeninud ja
paistab põhiliselt Muhust väljas olnud. Ta abiellus 1882.a
Marjavälja Mihkli tütre Ingliga ja teadaolevalt sündisid
kolm poega, kelledest vaid keskmine poeg, 1886.a sündinud
Aleksander oma
tädi (vana Andruse noorima tütre Ekaterina) juures
Rätsepal üles kasvas ja hiljem Virtsu asus. Vana Andruse
kolmas
poeg Andrei Saartok ehitas omale Laasipanga
koha.
Mihklil oli Nõmmküla Tõnu-Aadu Elenaga
(Peremees) vaid tütar Irina ja kaks poega. Vanem poeg
Matvei Saartok
(1877 – 1947) oli õigupoolest viimane
Kästiki peremees, kelle nimel oli kruntimiste algul
50,79-hektarine Kerstiku nimega talu. Noorem vend Vassili
(1881–1956) läks hiljem Mõisaküla loos
tutvustatavale Saartok’ide vabadikukohale Mäksale.
Madis võttis sajandivahetusel Mäe-Tooma Kadri teise
abielu tütre Juula (Küla) naiseks. Sündisid viis
tütart ja 3-aastaselt surnud ainus poeg Aleksander (1918 –
1921).
Vallalisena suri 20-aastaselt ka eelviimane tütar Efrosinia
(1922.-1942);
Alma (abielus Rump) läks Tallinna. Vanemale
tütrele Mariale (1903 – 1977, Manniks kutsutud) tuli
koduväiks Tartumaa
mees August Ferdinandi p. Mölder (1905 – 1971)
ja 1959.a
loenduslehel märgitakse nende peret (1943.a oli sündinud ka
poeg Peeter) omaette Juri kohana. Et Madis oli Kästiki õue
uue maja ehitanud, ei hakka me neid siinkohal erinevate Põitse
“suitsudena” käsitlema. Sama loenduse teisel lehel on
Kästiki elanikeks märgitud Madise lesk, 76-aastane Juulia
tütarde Juulia (1906 – 2004) ja
Akiliina (1912 – 94) ning Juulia
vallastütre Helvi (s.1934) perega. Viimasele oli koduväiks
tulnud Tupenurme Vanaga-Jaani Manivald Maripuu ja neil oli siis aastane
tütar Eve. Maripuud asusid siit hiljem Tupenurme, kus Manivald oma
sünnikodu õue uue maja ehitas ja Kästikile jäi
Mölderite pere. Peremeheks sai siin Kusti ja
Manni poeg Peeter Mölder, kellel omakorda neli poega. Nii
võib öelda, et ka viies Põitse põlistalu on
sisuliselt alles ning kuuest rootsiaegsest talust on kadunud vaid
Vana-Kästiki ja Nakitse. Viimati elasid Kästiki uues majas
vallaliseks jäänud õed Julia ja Akiliina; peale
viimast maareformi olla selle omanik Juula tütretütar Eve
Oks,
kes
ise elab Linnuse Pärnal. Mann ja Kusti elasid oma perega vanas
majas (ametlikult Jüri kohanimega), mis Peeter
Mölderi omandisse sai. Peetri vanem poeg, 1963.a sündinud
Margus olla millalgi Soonda
Pira-Saadule asunud.
Laasipanga ehk Panga
Kästiki Andruse teise
abielu noorem poeg
Andrei Saartok
(1860–1944) abiellus 1891.a Ännika Tähve
tütre Marega (Kolk; s.1872) ja ehitas omale Põitse
kõige lõunapoolsema vabadikukoha (Nõmme-saadust
napp veerand kilomeetrit lõuna pool). Siin kasvas üles
nende poeg Feodor (Priidu) Saartok (1898–1972), kes
Vabadussõjast osavõtnuna sai Tamse mõisa jagamisel
Allika asunduskoha ja pere asus Tamsele. Andrus jättis Laasipanga
koha oma õele – noorelt uppunud Nõmmküla
Uietalu Juri lesele Maria Saartok-Suu, kelle ainus poeg, 1874.a
sündinud Feodor
Suu selleks ajaks juba täismees oli. Ta oli 1907.a
abiellunud Ännika Tähve noorema tütre Elenaga (Kolk;
s.1882) ja nii oli Laasipanga uueks omanikuks saanud Priidu Suu
ühtlasi
Andrus Saartoki kälimees.
Viimases koguduse-nimekirjas on Panga Priidu ja Leena lastest
kirjas tütar Raissa (s.1909) ja poeg Herman Suu;
1912.a
sündinud Ivan suri 6-aastasena. Herman
abiellus Ügeli Mihkli tütre Akilinaga (Murd) ja neil
oli kolm poega. Ema neiupõlve-nimega jäänud vanem poeg
Rein Murd asus eespool jutuks olnud Kaljule; teine vend
Mati on surnud ja noorem vend Priit läks Kuressaarde. Pangale oli
viimati jäänud Hermani lesk Akiliina Murd-Suu ja
toeks talle noorem õde, eespool nimetatud Ügeli Ilme Murd.
Kruntimisel jäi Panga 3,6-hektariseks popsikohaks.
***
Sellega on õigupoolest
Põitse põlistalud ja neist hargnemised ammendatud, kuid
Põitse territooriumile jäävad veel kolm tegelikult
Külasemast alguse saanud “suitsu”, millised
lõpuks
veel põgusalt üle vaatame.
Vileta
Põitsest põhja
pool, vastu Nõmmküla karjamaad olid Külasema nn.
kõrve-alused heinamaad ja nende heinamaade
Mõisaküla-poolsesse serva on nähtavasti juba 19.s
algupoolel tekkinud heinamaavahi koht, mis on Vileta (ka
Viletamäe) nime kandnud. Kindlamad andmed seni puuduvad, kuid koha
võis ehitada juba Marjavälja Hansu noorem poeg Hans Kolk
(1775–1829), keda mõnikord on küll väidetud
vanaduspäevil ka Lepana rannasaunas olnud. Hansul oli kolme
naisega kaks poega ja viis tütart, kelledest vaid kaks nooremat
tütart ei jõudnud abieluni. Esimese naise Riste
võttis Hans 1802.a Kallaste Jaagult (Mardi tütar) ja temaga
sündisid poeg Tähve ja kaks tütart. Tähve oli
hiljem Marjavälja sulasena kirjas (nagu isa Hanski!), aga V. Kolk
teab, et ta oma naisega hiljem onupoja Jaani sulaseperena Külasema
Ennul elas (sündisid ka kolm tütart).
Hansu esimene naine Riste suri 35-aastaselt ja 1814.a
võttis Hans Nõmmküla Laasu Matsi tütre
Rõõda teiseks naiseks, kellega ainus tütar Ingel
sündis (sai Lõetsa Poali-Juri soldati Jaani naiseks).
Rõõt suri 1820.a ja 1823.a sündis Hansul
Nõmmküla Muda Mardi tütre Marega vallaspoeg Andrus,
kes Viletale (kas esimeseks või
järgmiseks?) heinamaa-vahiks sai. Hans lasi ennast
1826.a ka Muda Marega laulatada ja neil sündisid veel kaks
tütart, kes siiski mõlemad vallalistena surid. Mis Hansu
Lepana rannasauna asumist puudutab, siis dokumentaalset kinnitust
sellele on raske leida ja jääb teadmata, kas ta Viletal
või kuskil mujal suri.
Andrus/Andrei Kolk võttis
1856.a Tupenurme Vanaga-Jaanilt Mare
Mihkli tütre (Keskpõld; enne Maripuude tulekut olid
Vanaga-Jaanil Keskpõllud) naiseks ja sündis poeg Mihail,
aga ema suri titevoodis ja paari nädala pärast suri ka poeg.
Järgmisel aastal võttis Andrus uue Mare –
Kallaste vabadiku Nuka Mihkli tütre (Muld), kellega sündisid
poeg Georgi Kolk (1860–1926) ja kolm tütart.
Vileta Juri
abiellus 1882.a Vana-Tüü Juri tütre
Elenaga (Mägi; s.1858), aga viimane kogudusenimekiri neil lapsi ei
märgi. Juri õel Kristinal (s.1863) sündis 1893.a
vallastütar Mare (Maria, kutsutud Riia), kellele esimese
ilmasõja
järel tuli Saaremaalt koduväiks Aleksander Lemberg
ja nende pere (sündisid kaks tütart, kelledest noorem suri
8-aastaselt) jäi viimasteks Vileta elanikeks. Juri ja Kristina
nooremad õed 1865.a sündinud Maria ja 5 aastat noorem Elena
said mehele. (NB!
V. Kolga andmeil on Riia lasteta surnud ja Aleksander Lemberg tagasi
Saaremaale läinud!?)
Kruntimisandmetes oli 0,78-hektarine Vileta maaüksus, mille
omanikeks märgitud “Külasema küla
talumehed”. Koht jäi juba enne viimast sõda
tühjaks ja praegu teatakse veel vaid Vileta aeda, kust
kolhoosiajal oli võimalik oma lehma pidajail heina teha.
(Kopli-)Saadu
Külasema Ennu-Pärdil
peremeheks pandud Oina juurtega Andruse kuues poeg Andrus Küla on
1840-ndatel omale Külasema kopli ja Põitse
karjamaa piiril vabadikukoha ehitanud. Vana Andruse Külasema
asumisest ja suurest perest (kokku sündis tal 8 poega) on
lähemalt Külasema loos juttu.
“Noor” Andrus abiellus 1840.a Tupenurme
Ansu-Pärdi Ristega (Toss) ja sündisid kolm poega ning
tütred Ingel ja Mare. Andrus suri varases keskeas 1856.a ja Riste
jäi kahte poega ning tütart Inglit kasvatama (üks
tütar oli 4 päeva vanuselt surnud ja 9-aastaselt suri ka
eelviimane poeg Matvei). 1861. aastal tuli Ristele koduväiks
leseks jäänud Kohi Jaak Mätas
(1808-77). Tema esimene
naine, Linnuse Eemult pärit Riste ja kolm last olid surnud.
Küllap on Jaak ka Saadu koha lõpuni ehitanud – V.
Kolk oma
märkmetes arvab selle koguni Jaagu rajatud olevat, kuid vähe
usutav, et Andrus Küla oma perega Pärdile mahtus!
Siinkirjutaja emale oli lapsepõlvest meelde
jäänud kõige armsama paigana Saadu vana maja,
mida ta korduvalt oma märkmetesse joonistas ja olgu see pilt siingi viidatud, kuigi selgusetuks
jääb, kui palju sellest mõneti ebaharilikust ehitusest
Kohi Jaagu ja kui palju hilisema Leemeti Tähve tööks
tuleb arvata?
Jaagul ja Ristel sündis 1862.a tütar Mare (sai 1882.a
Ranna-Uielu Maksim Saarkoppeli naiseks), aga mõisast
latsikohtade jagamisel soetas Jaak omale Rebaskil Kukka latsikoha ja
pere asus sinna.
Umbes sel ajal asus Külasema Leemetil oma
peremehe-õigustesse noorelt surnud Madis Vapperi
pärimisõiguslik poeg Georgi Vapper (1851-76) ja peale vana
Paa-Andruse surma mõne aja kodus ajutiseks peremeheks olnud
noorem poeg Tähve/Tihon
Vapper (1839 – 1905) asus
Kopli-Saadule. Ta oli isalt sepa ameti õppinud ja ehitas
nüüd oma sepikoja Saadule.
Esimese naise, Kallaste Anduvälja Matsi tütre Ristega
oli Tähvel juba Leemetil neli poega ja tütar sündinud;
Saadul sündisid veel poeg Timofei ja tütar Maria, aga
seitsmest lapsest kasvasid üles vaid pojad. 1861.a
sündinud esimesest pojast Mihail Vapper sai samuti tuntud sepp
–
hiljem Tamse Sepale asunud nn.
Vidi-Mihkel. Kaks nooremat venda, Jegor ja Maksim esinevad viimati
nekruti-nimekirjades, esimene Ivani nimega 1885.a ja Madis 1889.a
nimekirjas, aga nende hilisemast saatusest andmed puuduvad. Saadul
sündinud Timofei, keda Veiuks kutsuti, asus hiljem
Kuressaarde ja tema järglasi on ka 21. sajandisse jõudnud.
Tähve esimene naine
Riste suri 1878. aastal ja järgmisel aastal võttis
Tähve Paenase Abru Jaani tütre Ingli (Vasiksaat) teiseks
naiseks ning sündisid veel viis poega, aga neist ainsana
jõudis täisikka 1884.a sündinud Feodor ehk
kodusemalt Priidu Vapper. Priidu
abiellus 1907. aastal Kingisepa Juri tütre Kristinaga
ja sündis poeg Vassili ning rida tütreid, kelledest kolm
täisikka jõudsid ja Kallastele mehele said.
Kruntimiste algul oli Priidu nimel 0,14-hektarine Saadu nimega
maaüksus (Lit.71) ja popsikohaks jäi Saadu ka peale
kruntimisi. Priidu ainus poeg Vassili (1908-42) asus Tallinna ja
jäi viimasesse sõtta (temast jäänud kaks
poega, nüüdseks manalamehed, elasid Tallinnas). 1916.a
sündinud tütar Elisaveta (Elisabet) sai Kallaste
Kopli Anton Rehepapi naiseks ning Kallaste meestega abiellusid ka
nooremad, 1921.a sündinud kaksikõed Salme ja Olga. Salme
elas oma
elupäevad Pärdi Artur Paadi naisena, aga Korju Vassili Vaga
naiseks saanud Olga jäi juba viimase sõja algul leseks.
Elati ema Kristinaga Saadul, kus sõja-aastail ka venna Vassili
pojad (Jaks ja Anton) kasvasid.
1950-ndatel tuli Olgale elukaaslaseks oma pere maha jätnud
Suuremõisa Ansu Vassili Noor. Ta ehitas Saadule ka uued majad ja
neil sündis Olgaga poeg Vassili Vaga (noor Vassa ehk
“purukange”). 1959.a loenduses oli Vassili Noore ehitatud
uus koht Külasemas Kuusikuks ristitud ja selle elanikeks Vassili
Noor naise Olga Vaga ning 6-aastase poja Vassili Vagaga. Samas oli
üksikuna kirja pandud ka 71-aastane Priidu lesk Kristina Vapper
(sünd. Keinast). Võiks lisada, et rahvaloendusse on Vassili
Noor ja Olga Vaga kahekordselt kirja saanud, sest neid märgitakse
ka Kõrkvere kalakombinaadi ühiselamu asukatena!
Vahepeal jäi “purukange” Saadule päris
üksi, kuid uuel aastatuhandel on Vassili Vaga ja Valentina
Šappel-Schmuuli tütre Helbe (abielus Saksakulm)
pere endid Saadul põhjalikumalt sisse seadnud ning see vana
elupaik võib veel mõnda aega elus püsida.
Perepärimusena võiks lisada, et minu
emapoolne vanaisa Priidu Vapper oli oma isalt küll
sepatööd õppinud ja ka sepikoja pärinud, aga ema
hinnangul pidas ta sepa tööd liiga raskeks ning eelistas
rohkem maalritööd. Ta olnud unistaja tüüpi ning on
ka pisut kergemat tisleriametit proovinud. Samas pidi ta üsna
raske iseloomuga olema, sest palju on kuuldud lugu
sellest, kuidas Priidu memme (Kristina) hoole ja armastusega tehtud
linase särgi olla pliidi ees pakul kirvega peeneks raiunud, sest
sellel juhtunud üks nööp ära tulema või
puudu olema!
Tõnise
Saadu üks lähemaid
naabreid – Tõnise on samuti oma tekkelt Külasema
vabadikukoht, mis praeguste piiride järgi Põitse
territooriumile jääb. Selle ehitas 1880-ndatel
Marjavälja Mihkli neljas poeg Tõnis Kolk
(1861–1933)
hüüdnimega Pitk Tõnis, kui ta 1884.a Rootsivere Uielu
Mare Tarvisega oli abiellunud. Vassili Kolga andmetel elasid nad algul
Marjaväljal ja seejärel Peetrikivil, Tõnise koht olla
ehitatud 1895.a.
Tõnis oli tuntud ehitusmees ja eestööline ning
väikest viisi ka ettevõtja. Peale selle oli tal veerand osa
muhulaste purjelaevas “Elisabeth”, millele Tõnise
esimene poeg Jaen Kolk
(1885–1975) 16-aastaselt jungaks
läks. Kokku oli Tõnisel ja Marel kaks poega ja viis
tütart (Jaani kaksikõde sündis surnuna). Kaks vanemat
tütart Kadri ja Riste said mehele (Riste sai Nõmmküla
Sõo Ivan Külale), aga kolm nooremat (Ingel 1892-1976, Mare
1898-1976 ja Juula 1901-1983) jäid vallalistena koju ja teenisid
n.ö. käsitöölistena: Ingel masinal kudujana, Mann
kangruna ja Juula rätsepana. Nii sai Tõnisest üsna
jõukas koht, kust vaesemad vabadikud (siinkirjutaja ema
mälestuste järgi) vajadusel kergesti "ilma intressita laenu"
said. Vana Tõnise noorem poeg
Madis (1895–1912) suri 17-aastaselt, aga Jaanist sai Muhus
üks tuntumaid meremehi – nn. Sumba Jaen, kes oli mitmete
purjelaevade osanik (1/4 “Mehilin’i”, 1/5 sumplaevas
“Vermes”, 1/3 kaljases “Tere” ja 1/8
saarlastega koos ehitatud “Merilinnus”) ning ise nendel ka
kipparina sõitis.
1908.a võttis Jaen Igakülast Maria Uustalu (1884-1950)
naiseks; sündis tütar Akilina (1910-28) ja 1918.a poeg Eugraf
(Eedi). Viimasel õnnestus sõja ajal Rootsi
põgeneda ja ta elas veel 20.s lõpul Kanadas. Jaen hankis
pojale Tamse mõisa maadest ka Kolga nime
saanud 6,9-hektarise maatüki kuhu loomalaut jõuti valmis
ehitada (elumaja jäi tegemata); sõja järel jäi
see muidugi sinnapaika.
Tõnise algsest maata kohast sai maareformiga 5,4-hektarine
väikekoht, kus Jaani vallalisteks
käsitöölisteks jäänud nooremad
õed (Ingel, Mare ja Juula) pisut ka põldu
pidasid. 1959.a oli koht Uuelu nimega Külasema all kirja pandud ja
siis elas Tõnisel veel 73-aastane Jaen oma kolme noorema
õega. Viimaseks Tõnise elanikuks jäi neist noorim,
1901.a sündinud Juula Kolk.
Tühjaks jäänud koha võttis oma hoole alla
kauaaegne “Ühenduse” kolhoosi esimees Arnold Kolk,
kelle naine Laine (s. Saar) oli Tõnise Jaani vanema õe,
Lepiku Nuka Jaen Saare naiseks saanud Kadri (1887–1978)
tütar. Nii sai üsna paradoksaalsel moel Tõnisest
Kolkade suvekodu. Nimelt Arno Kolga naine Laine oli küll
Tõnise Jaani õetütar, kuid siiski sündinud
Saar. Vassili Kolk on omal ajal püüdnud selgitada Saaremaalt
Muhusse tulnud Arnold Kolga ema Iida võimalikku sugulust Muhu
Kolkadega, kuid järeldusele jõudnud, et siiski hoopis teise
sugu-seltsiga tegemist on ja kauaaegne kolhoosiesimees “koguni
mitte Miikast ei põlvne”!
***
Näeme, et loetletud 20-st
Põitse elupaigast on vaid kaks põlistalu (ammu kadunud
Vana-Kästiki ja veel mäletatav Nakitse) ning kaks
vabadikukohta (Rapiku ja Vileta) seni "maha kantud".
Ülejäänud
16 “suitsu”, kuigi neli neist nn. suvekoduna, on veel igati
elus ja järgneva mõne inimpõlve jooksul võib
ehk Põitses ikka paarikümnest suitsust rääkida.
Arvatavalt ei taastu küll enam kunagi taani- ja rootsiajal
kujunenud tihe sumbküla, aga rohkem muinasaega meenutav
haja-asustus võiks ju püsida seni, kuni meile “siin
halli taeva all aega on antud”...
Märts, 2004 – aprill, 2007; ümber formateeritud
jaanuaris, 2012 ja viimati üle vaadatud ning kohendatud
juunis, 2014.
Kallaste Kopli Ülo Rehepapp
ylo@rehepapp.com
tel. 657 2839